סדרה זו מכילה תיאורים גרפיים של אלימות בבית הספר,
אשר חלק מהצופים עשויים למצוא אותם כמטרידים.
הסדרה מיועדת לקהלים בוגרים. מומלץ לצופה להפעיל שיקול דעת.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת, יריות]
אלה התלמידים מהתיכון, הם עשו את זה.
אתה חושב שזה אני? -אני לא יודע מה קורה איתך.
תתקשר למשטרה, או שאתה מעדיף להעניש אותי בעצמך,
כמו שאתה אוהב.
[תום] אני ראיתי אותך, את שיר ואותו.
[ליבי] שמעתי שיש לכם רשימה.
אני יכול להכניס אותך לרשימה מתי שבא לי.
הוא הרג את ירון, וישר הצמיד לי אקדח לראש.
שמעתי שאתה חזק במרשמים.
[שיר] זה נוגדי חרדה.
[רופא] אתה חייב לתת לעין לנוח.
שים רטייה, ותן לדלקת להחלים.
מה אתה עושה?
וואו… לא יודע. אני… בטח שתיתי קצת.
[דוידי] צ'ינו, מה זה הדבר הזה? -"בלקספייס".
[צ'ינו] ככה הם כותבים מה שהם רוצים בלי שאף אחד יעלה על זה.
[קול מעוות] תיכון "מורשת", אנחנו לא נעצור עד שהאשמים האמיתיים ישלמו.
זה אישי. הם לא ירו סתם.
אז מירב, צחי, ירון ודור עשו להם משהו.
[מיכל] התיק של דור,
אני לא קיבלתי אותו, הוא לא היה ב"אבידות ומציאות" שלכם.
איך נראה התיק? -כחול כהה עם סיכה.
זה ריף, הוא עשה את זה.
משהו בשפת הגוף שלו, והאקדח. -איזה אקדח?
של אבא שלו, הוא מרים לו אותו לפעמים והם הולכים לירות.
[דוידי] את מי מהם אתה רצחת?
מישהו ראה אותך? -[דוידי] חבר שלך שאול הולך הביתה.
יש מישהי שכן ראתה אותי.
[ריף] הזדיינו באולם ספורט.
[נער] שחררו אותם. -[תום] יאללה, צריך לטפל בזה.
תחזיק לזין הזה את הראש.
[זמזום של מכונת גילוח]
[צועק] פאק!
[סירנות]
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[דוידי] מה אתה אומר, מוש?
הצתה.
בדרך כלל זה ילדים שמסתובבים וזורקים סיגריות.
זה לא המקרה כאן.
פלילי? אתה בטוח? -לגמרי.
רואים את השביל של הדלק לאורך כל המסלול, עד המוקד.
אני אגיד לך גם יותר מזה,
לא היה ניסיון לטשטש.
למי ששרף את העץ, לא היה אכפת שידעו שהוא שרף.
[איש] משה, יש כאן עוד איזה מוקד, אתה רוצה להעיף מבט?
לא, זה לא קשור להצתה, זה לא מהלילה.
אתה יכול לראות לפי הפחם שהתפורר כבר,
והחול שחור פה.
[איש] משה, סיימנו?
[משה] יוסי.
יאללה, תתחילו להתקפל.
יאללה, חברים, קפלו הכול, קדימה.
נוקרים.
מה זה, נשקים מאולתרים?
[איש] לא, לא בדיוק.
תראו רגע.
שמתם לב שבין החלקיקים האלה, יש כאלה שהם גדולים יותר?
והצורה שלהם מובנית, קבועה?
אלה חלקיקי פלסטיק שנשרף.
בשאריות שנאספו במדורה נמצאה כמות אדירה של אלה.
אז?
אנחנו חושבים שיש סיכוי טוב
שמדובר בנשק מודפס.
מה, נשק שמודפס במדפסת תלת-ממד?
[קול של הסכמה]
[איש] סוג הפלסטיק מתאים, את הנוקרים ראיתם בעצמכם.
היום אפשר להדפיס כל דבר.
בובות, נעליים, תותבות…
ואקדחים.
זאת אומרת שיכול להיות שהם פירקו והרכיבו את הנשקים בבית הספר,
בגלל זה לא מצאנו אותם.
הם הוציאו אותם מהתיק ואז שרפו אותם,
אבל לא ברור לי למה בתיק של דור.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
טוב, תעדכני את רוסו,
תתחילו לחפש באזור חנויות שמדפיסות בתלת-ממד.
אני הולך למיכל.
[חנוך] אני מניח שכולכם שמעתם על השריפה בעץ הבודד.
אתם יודעים,
גם אני נהגתי לשבת שם,
לחשוב,
לבהות,
והיו גם לילות פרועים,
איזה ג'וינט פה ושם.
[חנוך מגחך]
יש לי בקשה אליכם,
מעומק הלב שלי.
אל תיתנו למה שקרה להרוס את כל העולם שלכם.
בשבילי "מורשת" זה בדיוק מה שקורה עכשיו,
להתאחד דווקא כשקשה,
בזה אנחנו נבחנים.
[לוחש] וואט דה פאק?
[תום] מה חשבת,
שכל מה שקרה יעבור לכם בשקט?
[חנוך] אז כמו שאמרתי,
חברות היא כוח והיא נשק,
והיא מגן.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
רמי.
אפשר לדבר? -בטח.
בוא, תיכנס.
[מיכל] בבקשה.
מה… מה קורה?
יש לי משהו בשבילך.
מצאנו את הסיכה.
[מיכל בוכה]
איפה מצאתם את התיק?
מצאנו רק את הסיכה.
מה זאת אומרת?
עוד לא מצאנו את התיק,
אבל אני מבטיח לך, אנחנו לא נפסיק לחפש.
אוקיי, אבל איפה מצאתם את הסיכה?
אני לא יודע בדיוק, זה הגיע למזכירות.
היא נראית…
חלודה, היא מקולפת.
תראי, עבר קצת זמן, מיכל,
זה החליד.
עדיף על כלום, לא?
העין שלך…
אתה בסדר?
כן, כן, פשוט…
אני שם טיפות, הכול טוב.
זה לא נראה טוב.
תן לי רגע לראות.
לא, לא. -זה בסדר, אני אחות.
תשכב רגע. -זה בסדר, זה באמת בסדר.
תשים את הראש לאחור.
[רעש של מים זורמים]
מיכל, באמת אין צורך.
זה בסדר, זה רק קומפרס חם, זה ינקז לך את המוגלה,
אתה תרגיש אחרי זה הרבה יותר טוב.
מתי זה קרה לך?
בגיל 17.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
סתם, ריב של ילדים.
זה בסדר, תעצום עיניים.
תירגע.
הכול בסדר.
תשכב ככה עשר דקות.
אתה תרגיש אחרי זה הרבה יותר טוב.
אני אלך להכין לך קפה.
תודה, מיכל.
[צלצול טלפון]
הלו?
כן.
לא, אני הסתדרתי כבר, יש לי רק שאלה.
כן, יש לי רק שאלה לגבי ה-MRI שלה.
הכניסו אותה אתמול כבר לטיפול?
זה לא רשום לי.
אוקיי, אז בסדר, זה מה שצריך לעשות.
[מיכל] מה אתה עושה?
כלום, אני רק הסתכלתי.
תניח את זה, בבקשה.
מה זה?
משהו של דור.
מה אתה מחפש פה?
אני לא מחפש כלום, אני…
רציתי לשירותים, וראיתי את הדלת פתוחה.
אני ממש מתנצל, לא… לא התכוונתי לחטט,
רק רציתי לדעת עליו יותר.
זה משהו שהוא הכין. יש להם סדנה…
לתלת-ממד, במגמת אדריכלות.
[רטט של טלפון נייד]
הלו. -[דוידי] מורג, הייתי עכשיו בבית של דור.
מסתבר שבבית הספר יש מדפסת תלת-ממד.
אז אתה חושב שהם הדפיסו את הנשקים שם?
אני לא יודע, אני רוצה שתביני בדיוק למי יש גישה למדפסת הזאת.
ברור, אני גם אדאג לצו.
אנחנו צריכים את המדפסת ואת כל המחשוב מסביב.
רגע, רגע, אל תוציאי צו.
למה לא?
אני אלך לשם היום.
אם נחכה עד מחר לצו, מי שהדפיס כבר ידע על זה.
אני פוגשת אותך שם. -טוב.
מגניב שחזרת.
מגניב?
כן, מה? את חסרה.
וגם נשף י"ב עוד מעט,
ממש קיוויתי שתספיקי לחזור.
נשף י"ב? -אה-אה.
אוקיי.
לא ידעתי שזה חשוב לך. -מה, ברור, מה נראה לך?
שומעת רגע?
יש משהו שרציתי לדבר איתך עליו, כאילו…
לבקש ממך.
אוקיי.
לגבי מה שהיה שם, במסדרון.
במסדרון?
באותו היום…
אני לא יודע מה ראית,
אבל אני ממש מעדיף שלא תדברי על זה עם אנשים.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
אוקיי, למה לא?
סתם, כי את יודעת איך זה, אנשים מתחילים לדבר ובלה בלה בלה…
וכאילו, גם בשבילך, תכלס, את יודעת.
את גם כרגע ברשימה הטובה,
לא יודע אם שמעת על זה.
כן, כן, שמעתי על הרשימה שלכם.
אני ממש שמחה להיות סוף סוף חלק ממשהו.
לא כל אחד נכנס לרשימה הזאת, את יודעת.
אני דאגתי לזה שתהיי שם.
טוב,
יאללה, אני זז לאימון.
אם את צריכה משהו, דברי איתי, אה?
סבבה.
[לוחש לעצמו]
מה אתה עושה פה באמצע היום?
לא בא לי להיות למטה.
בוא נרד לעשן, אני לא יכולה לעשן כשחם לי.
אני לא יורד למטה,
וגם את אל תרדי.
מה קרה, שאול?
תום מחפש אותנו.
הוא סיים עם ריף, אז עכשיו הוא מחפש אותי.
מה הקשר אליך?
חוץ מזה שלריף מגיע.
נראה כמו הזין שלו.
אני ברשימה.
אנחנו ברשימה.
מה, לא פתחת את ה"בלק"?
לא.
תראי.
בן זונה.
[מאמן] טוב מאוד, תום! 14.12 שניות!
[מעיין] תגיד לי,
מי אתה בכלל, יא אפס,
שתחליט מי אשם ומי לא? מה אתה, אלוהים?
[שריקת משרוקית]
[מאמן] אני מבקש ממך לצאת מפה, בבקשה.
בדקתם?
אם אתם ברשימה של תום?
תבדקו,
אולי אתם הבאים בתור.
[מאמן] אה… מעיין, תירגעי.
למה אתה מרגיע אותי? בוא,
בוא ניתן לאלוהים לדבר.
או שניתן לו מספריים, שיחתוך לי את השיער.
סליחה, אני מבקש… -אל תיגע בי!
אתה בדקת שהוא לקח את הכדורים שלו היום?
[מאמן] אני מבקש ממך לצאת מפה, עכשיו.
יוצאת, יוצאת.
אם תתקרב למישהו מהחברים שלי, אתה מת.
מעייני,
רק תגידי לי עם מי את מזדיינת בימים האלה,
כדי שאני אדע במי לא לפגוע, אה?
וגם לא הבנתי, את כבר לא עם ריף ועברת לשאול?
המסטול השני?
או-אה, איזה שדרוג.
[תום מגחך]
ועכשיו שניכם ביחד מזדיינים, עושים אורגיות.
טוב, פשוט תשלחי לי את הרשימה שלך, סבבה?
תמות.
[מוזיקה מתנגנת]
והדביל הזה שתה, נשבעת לך, איזה חצי בקבוק,
עולה על ה"סקט", הוא נותן כזאת הפכה…
שאתה לא מאמין בכלל.
[גיא] טוב, הארבע האלה מוכנות, יש את ההזמנה של וולך, וזהו?
[איתמר] כן. -[גיא] יש!
שלום. -[איתמר] שלום.
אפשר מגש בינוני, בבקשה?
בטח. עם משהו?
זיתים.
אין בעיה. את יכולה לשבת, כמה דקות.
מוזר שהיא פה, אחי.
אפשר?
אני לא יודעת אם את זוכרת אותי, אני למדתי עם דור ביסודי,
הייתי בכיתה המקבילה שלו.
זוכרת, בטח.
את היית גם בשבעה. -כן.
אני לא כל כך מסתובבת בעיר מאז, את יודעת,
לעבודה והביתה.
בטח ממש קשה.
זה לא משנה בכלל, זה אותו דבר.
אבל אני דווקא חושבת עליכם לאחרונה.
עלינו?
על תלמידים מהתיכון.
לא יודעת אם אפשר לקרוא לזה "חברים מהתיכון".
ואני שואלת את עצמי,
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
זה הגיוני שאף אחד מכם לא ידע כלום מכלום?
מה זאת אומרת, לפני, כאילו?
לא… לדור לא…
כאילו, לא היו לו אויבים או משהו.
אויבים?
את חושבת שמישהו רצה לחסל אותו? דווקא אותו? באמת?
לא, לא, ממש לא, אני פשוט…
אני חשבתי שזה מה שאת התכוונת.
אני…
אין לי מושג מה באמת היה שם.
אין לך מושג?
לא.
ליבי…
יש פה ארבעה רוצחים שמסתובבים ביניכם,
ואף אחד מכם לא יודע כלום?
זה פשוט לא מסתדר לי.
מיכל, אם אני הייתי יודעת משהו, הייתי אומרת.
אני יכולה להבין.
אף אחד לא רוצה להלשין,
והמת כבר מת, נכון? זה לא יכול לעזור.
אני חושבת שכולם היו רוצים שהדבר הזה יסתיים.
אני לא חושבת שיש פה מישהו שמגן על מישהו.
יש כאלה שיודעים,
לא אחד ולא שניים.
[מיכל] תודה.
כמה זה, בבקשה?
לא, לא, עליי, זה בסדר.
את בסדר?
איך את…
איך את מעלה את ה…
עליי, דוידי.
מה, את חננת מחשבים כזאת?
חננת מחשבים?
לא.
אני פשוט… איך להסביר?
נו, איך אומרים את המילה הזאת?
אה…
צעירה.
חשבתי על מה שאמרת אתמול.
פשוט…
לא באמת תכננתי להיות אבא עכשיו,
זה היה בטעות,
או שלא בטעות… לא משנה.
אני פשוט לא מרגיש מוכן,
גם עם כל מה שקורה עכשיו.
דווקא נראה לי שתהיה אבא טוב.
אולי קצת זקן,
אולי אבא-סבא כזה, אבל טוב.
פאק.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
זה נראה כמו הדק, נכון?
מה, רק הדק? אני לא הבנתי.
[מורג] הנה עוד חלק.
[דלת נפתחת]
[לוחש] מאבטח.
תהיי בשקט.
מה, אכלת את החטיף הזה שוב פעם?
[לוחשת] סורי.
הרגת עם הבצל.
יאללה.
[מורג] טוב.
[בקול רגיל] זה הודפס ב-3.2.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה זה, זה?
[מורג] הכול הודפס מהיוזר של דור.
מיכל. היא בטוח יודעת משהו. צריך ללכת אליה.
עכשיו? אמצע הלילה.
היא הייתה מוזרה,
לא קישרתי.
אז מה, הנרצח הוא הרוצח?
רוסו בחיים לא תקנה את זה.
נוציא לה על הבוקר צו חיפוש.
מיכל לא בבית עכשיו.
היא אמרה שיש לה משמרת לילה.
אוקיי, אהבתי.
את לא באה איתי.
לכי לתחנה, תבקשי צו למקרה ש…
[דלת נפתחת ונסגרת]
אוקיי.
[מנוע מניע]
אני אחזור ברגל, מסתבר.
[צפצוף אזעקה של האוטו]
[כלב נובח, מנוע מניע]
[דלת נסגרת]
[אזעקה של מכונית]
מיכל!
מיכל, תפתחי. מיכל!
מיכל.
מיכל, מיכל.
מיכל.
[מיכל משתעלת]
[דוידי] יופי, יופי.
יופי, מיכל.
אמבולנס.
אני צריך אמבולנס דחוף.
רחוב הדקלים 17,
אישה ניסתה להתאבד.
יש דופק.
[מים זורמים]
היי.
מה קורה?
[מים זורמים]
טוב.
איזו מסיבה הייתה, אה?
כן. -הייתי שם גמור לגמרי.
וואלה.
תגיד, אני…
לא ממש זוכר מה היה, אבל…
אנחנו בסדר, נכון?
זה לא יצא ממך.
אתה עוד לא שמעת מה קרה, אה?
מה קרה?
מיכל, אימא של דור, התאבדה.
כאילו, היא ניסתה להתאבד.
מצאו אותה, כזה… היא בבית חולים עכשיו.
אז אין לך מה לדאוג,
לאף אחד לא אכפת מהמסיבה.
לי בטוח לא.
[ערן מקיא]
[עומר] אתה בסדר? -כן, כן.
אה… אתה רוצה שאני אקרא למישהו?
לא, לא, לא. הכול טוב, אני מסתדר.
אתה יכול ללכת.
אתה בטוח? אני… -כן, כן, כן.
אני אביא לך רגע משהו לשתות.
לא, לא, אני… אני בסדר, באמת.
תודה.
[ערן משתעל]
טוב.
[ערן נאנק]
[רוסו] אני מבינה שהאימא בטיפול נמרץ.
דור היה אחד מהם.
הוא הדפיס את הנשקים,
השתתף ברצח.
אז איך הוא סיים את היום הזה מת?
אולי הוא פשוט היה החוליה החלשה שלהם,
היו צריכים אותו בשביל האקדחים, ואחר כך נפטרו ממנו.
אולי הוא פשוט נלחץ,
התחרט להם באמצע.
אז דור הדפיס את הנשקים,
השתתף איתם ברצח,
הם ירדו למקלט,
הוא התפלפ, הם ירו בו,
ארזו נשקים, מסכות, הכול לתיק שלו, ויצאו מהתיכון.
אחר כך הגיעו לעץ הבודד ושרפו שם את התיק עם הנשקים?
כן.
נשמע לי נסיבתי מדי.
זה לא מספיק בשביל להפוך נרצח לרוצח.
מיכל, לפני שהיא ניסתה להתאבד,
זרקה את המחברת של דור לפח.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[רוסו] זה שרטוט של בית הספר.
והמסלול של הטבח.
זה הפטיו, כאן המדרגות, כאן הכיתות.
אוקיי.
אני מבקשת שתטפלו בנושא של דור בסופר רגישות ועדינות, אוקיי?
בלי הדלפות, ובלי כל מיני רעיונות משוגעים
כמו לפרוץ לבית הספר באמצע הלילה בלי צו.
טוב?
אתה בסדר?
העין שלך נראית רע.
[מורג] דוידי.
דוידי.
[רופא] ארובת העין נפוחה מדי, אי אפשר להוציא את העין.
אני אמרתי לך שזה מסוכן, אתה זלזלת.
בסדר, תעשה את זה כבר.
זה ירדים אותך לאיזה חצי שעה, ואז נוציא את העין.
קח בחשבון שאתה לא יכול לנהוג. אז או שתיקח מונית,
או שתקרא למישהו שיבוא לקחת אותך.
אחר כך תצטרך לחכות עד שהדלקת תעבור,
לגמרי תעבור, ורק אז תוכל להכניס עוד פעם עין,
ולא את זאת,
רק עין אקרילית חדשה.
עד אז אתה שם רטייה.
חשוב שתהיה רגוע עכשיו.
אתה תתחיל להרגיש מטושטש,
וכשתתעורר הכול יהיה בסדר.
[עומר] היי.
היי.
מה קורה? -בסדר, מה העניינים?
הבאת לי?
אה… כן, בטח.
רגע, אתה יכול, בעצם, להשיג עוד סוגים של כדורים?
כאילו, נגיד, מכיר…
"ריספרדל"?
בשביל מי זה?
יכול או לא יכול?
כאילו, אלה כדורים חזקים,
אנטי-פסיכוטיים, לא נוגדי חרדה.
את יודעת, אם מערבבים את זה עם "ריטלין", בכלל…
יש לזה השפעה חזקה.
אל תסבך את זה, עומר.
חשבתי שאתה רוצה לעזור לי.
כן, אני יכול להשיג לך.
[צפצוף של טלפון נייד]
לא, אין, אימא שלי,
מאז הטבח היא השתגעה, באמת,
כל חמש דקות: "איפה את? מה את עושה? עם מי את?"
איבדה את זה.
תגידי לה שאת בבית מרקחת.
מצחיק.
האמת, גם אבא שלי די איבד את זה.
לא יודע, לפני כמה ימים הוא בא אליי לחדר,
התחיל לשאול אותי כל מיני שאלות מוזרות. כאילו, בקטע של…
לא יודע, כאילו אני אחד מהטובחים או משהו.
נו, ואתה אחד מהם?
נראה לך?
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
טוב…
תודה. ממש.
אני סופר מעריכה את זה. -בטח.
בטח, בכיף, כאילו, את יודעת…
כאילו, מה שאת צריכה, תגידי לי.
אין בעיה.
לילה טוב, נסיך.
אה… לילה טוב.
[מירי] איך אתה?
זה שורף רצח.
טוב, תיקח בבית "אופטלגין" ותלך לישון?
כן.
טוב, אני עוצרת פה לקנות אנטיביוטיקה.
תנמנם בינתיים?
אתה נראה אש.
הפיראט האיום רמי.
[אבא של איתמר] חאלס, אתה בא עכשיו… -[דוידי] זין.
[אבא של איתמר] לא, אין "שנייה", אין "שנייה"!
אני גמרתי לחכות לך, איתמר, אתה עכשיו בא הביתה!
תקשיב לי טוב, תקשיב לי טוב, אתה בא הביתה!
כן, אני מבין את זה… אז בוא עכשיו הביתה.
אני מסיים עוד עשרים דקות. -לא, אנחנו נדבר על זה ב…
לא, אתה עכשיו מוריד את הדבר הזה. -[איתמר] בסדר, שנייה…
מה קורה פה?
שום דבר, עניין פרטי.
איתמר, הכול בסדר?
אמרתי לך שזה לא עניינך, אתה מוכן לעוף מכאן?
הוא הכאיב לך?
הרמת עליו יד?
וואי, איזה נודניק.
אתה תגיד לי איך לחנך את הילד שלי?
הסתכלת על עצמך לאחרונה?
אבא, די, הוא שוטר.
מעניין לי את התחת.
אני מדבר עם הבן שלי, זה הכול.
אתה בטוח שהכול בסדר, איתמר?
כן, כן, הכול בסדר.
שמעת אותו, עכשיו עוף.
בוא, אתה, תדאג לילד שלך, יא עיוור.
[לוחש] מה? מה?
רוצה להרביץ לי?
אתה רוצה שאני ארביץ לך? -בשמחה, אל תפחד.
אל תפחד.
אבא…
היי, תירגעו, מה…
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] די, אבא. תשחרר אותו, נו. מה אתה עושה?
די, תעזוב אותו, מה אתה עושה לו?
השתגעת לגמרי.
הוא איים על הילד, מירי.
תגיד, מה אתה מפוצץ לי אנשים ברחוב עכשיו, מה נסגר איתך?
מה את רוצה שאני אעשה?
יכולת לפגוע לי בבטן. -את לא היית צריכה להתערב.
מה אתה עושה?
אני חייב לטפל במשהו.
מה, מה פתאום? אתה לא הולך לשום מקום, רמי.
רמי, תעצור רגע, נו.
תעצור שנייה, אני רוצה לדבר איתך. למה אתה ככה?
אסור לך לנהוג!
[מנוע מניע]
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
עצור, משטרה!
ידיים למעלה! ידיים למעלה!
תרים ידיים!
תסתובב לפה!
לא לזוז!
[רעש של אזעקת מכונית]
אל תזוז, בסדר? אני מזמין לך אמבולנס.
לא לזוז. -בסדר.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[אבא של ערן] אני בטוח שאף אחד מהחברים שלך לא קשור לסיפור הזה,
אבל בכל זאת, שים לב עם מי אתה מסתובב.
ברור, אבא.
ישר ידעתי שזו לא תאונה,
ואז חנוך דיבר איתי והגענו להבנה.
אני צריך פרטים של תלמיד שמת לפני שנתיים, עידו לב.
[שיר] אתה חייב להשמיד את הסרטון הזה.
אני אומר, בוא נוריד אותו עכשיו.