‫- סדרה תיעודית מקורית של NETFLIX -‬
‫טיילתי לא מעט בחיי.‬
‫פעם נהניתי לטייל יותר‬ ‫מכפי שאני מתארת לעצמי שאיהנה היום.‬
‫הייתי צעירה יותר, הייתי…‬
‫אני לא יכולה לומר שהייתי שלווה במיוחד,‬
‫אבל בהחלט יותר מאשר היום.‬
‫תמיד הייתי מתעצבנת בקלות,‬ ‫אבל עכשיו אני פשוט זועמת בלי הפסקה.‬
‫בעיקרון, אחת מהבעיות ביציאה מהדירה שלך‬
‫היא שיש בחוץ המון אנשים.‬
‫מה שמעולה בדירה שלי,‬ ‫חוץ מזה שהיא דירה מעולה,‬
‫זה שאני קובעת אם יש בה עוד אנשים,‬
‫וזה חשוב לי מאוד.‬
‫זה דבר שאי אפשר לעשות בלובי של מלון.‬ ‫ניסיתי.‬
‫בסדר? אי אפשר לעשות את זה‬ ‫במטוס, בטיסה מסחרית.‬
‫אפשר במטוס פרטי, אבל אין לי.‬
‫כשהייתי במטוסים פרטיים של אנשים,‬ ‫תמיד הופתעתי.‬
‫תמיד חשבתי,‬ ‫"אם המטוס היה שלי, אתה לא היית פה".‬
‫מה הטעם במטוס פרטי אם יש בו אנשים אחרים?‬
‫כן! אנשים שואלים,‬ ‫"לא היית רוצה את החברים שלך שם?"‬
‫לא, לא הייתי רוצה.‬
‫- תחנת רחוב 23, קווים F ו-M,‬ ‫תיסגר זמנית -‬
‫- פראן ליבוביץ מדברת בציבור -‬
‫- הקלטה חיה -‬
‫הנה.‬
‫טוב, אנחנו רוצים שפשוט תרגישי בנוח…‬
‫כן. בסט של "הזאב מוול סטריט",‬
‫ראיתי אותך רק כשהתחלתי לפשל באמת.‬
‫ואז נאלצתי לצאת.‬ ‫-כן.‬
‫כולם אמרו, "אוי, אלוהים, הנה מרטי".‬
‫- תחבורה בעיר הגדולה -‬
‫בעיניי יש משהו עצוב ביציאה לחלל החיצון,‬
‫כיוון שזה חלק מהעבר.‬
‫זאת אומרת, משהו שנראה כל כך מדהים…‬
‫כשהגענו בפעם הראשונה לחלל… לא לירח,‬
‫כשג'ון גלן שוגר לחלל,‬
‫הביאו לבית הספר שלי טלוויזיה. היינו בהלם,‬
‫כי הטלוויזיה ובית הספר היו עולמות נפרדים.‬
‫בגיל ההוא בכלל לא התעניינתי במיוחד במדע,‬
‫אבל חשבתי,‬ ‫"זה דבר נפלא, נראה כמו משהו מדהים".‬
‫העובדה שאנשים הצליחו‬ ‫להבין איך לעשות את זה.‬
‫אז חשבתי שזה נפלא.‬
‫חשבתי שזה חשוב.‬
‫אני יודעת שהיום יש עשירים‬ ‫שיש להם נאס"א משלהם,‬
‫כי אין לנו את נאס"א,‬
‫עכשיו זה מופרט, ולאילון מאסק יש מין נאס"א,‬
‫לא יודעת, חברת חלליות,‬ ‫והם קוראים לזה "תיירות חלל".‬
‫אנשים יוכלו, כאילו, ליהנות.‬ ‫-נכון.‬
‫את לא תירשמי?‬
‫אני לא אירשם,‬ ‫אבל אני ארשום את התיירים בשמחה.‬
‫אני לא רוצה לטוס לחלל החיצון.‬ ‫זה לא מעניין אותי.‬
‫אבל אני חושבת שטוב שהמדינה שלנו‬ ‫תחקור את הדברים האלה.‬
‫מכוניות ללא נהג.‬
‫אני חייבת להודות שזה הפתיע אותי.‬ ‫מכוניות ללא נהג.‬
‫אף פעם לא חשבתי על זה.‬
‫כשרק התחילו לכתוב על זה,‬ ‫שאלתי את עצמי מי רוצה דבר כזה.‬
‫פשוט לא חשבתי על זה אף פעם.‬
‫יש הרבה המצאות‬ ‫שאני חושבת עליהן, "נשמע מעניין",‬
‫או שאני מבינה למה שמישהו ירצה אותן,‬ ‫למרות שאני לא רוצה.‬
‫אבל מכונית בלי נהג…‬ ‫יש לי מכונית, אני נוהגת.‬
‫חשבתי, כאילו,‬
‫לרגע לא חשבתי לעצמי,‬ ‫"יהיה מעולה אם המכונית תוכל לנהוג בעצמה".‬
‫יש לי רק עשרים. יש לך עודף?‬ ‫-בטח, אין בעיה.‬
‫שואלים אם לא אפחד להיות במכונית בלי נהג,‬
‫ואני נזכרת שלפעמים פחדתי‬ ‫גם במכונית עם נהג.‬
‫הייתי מבועתת, אתה יודע.‬
‫בסצנה ההיא בסרט שלך, "שיגעון של לילה",‬ ‫כשהמונית יוצאת לדרך.‬
‫זה מבוסס על נסיעה אמיתית במונית,‬ ‫עם הפלמנקו,‬
‫עם הפלמנקו, זה קרה לי.‬
‫כשראיתי את הסרט בפעם הראשונה,‬ ‫כשהמונית יצאה לדרך…‬
‫גריפין משחק שם, כן?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫לא יכולתי להפסיק לצחוק,‬ ‫כי אז התחילו נהגי המוניות המטורפים.‬
‫היו מוניות גם קודם, אבל בשלב כלשהו…‬ ‫-לא כאלה.‬
‫לא ידוע למה זה קורה,‬
‫אבל פתאום נהיה קטע כזה,‬ ‫שכל נהגי המוניות נהיו לא שפוים.‬
‫כולם נהגו במיליון קמ"ש, ולא הקשיבו לי.‬
‫היה צריך להתחנן, "בבקשה, תאט".‬ ‫היה צריך להמציא דברים.‬
‫"כואב לי הגב".‬
‫כשהייתי צעירה הייתי אומרת שאני בהריון.‬ ‫הם היו נבהלים.‬
‫עכשיו אני לא יכולה, כמובן,‬ ‫אלא אם כן הנהג עיוור לגמרי.‬
‫אז יש המון נהגים נוראים להדהים,‬
‫ואם לוקחים את כל הנהגים הגרועים,‬ ‫וגם את השיכורים‬
‫ואת הנהגים המסטולים,‬
‫סביר שמכוניות ללא נהג יהיו יותר בטיחותיות.‬
‫זה לא שלבני אדם יש כזה כושר שיפוט מעולה.‬
‫נמצאת איתנו פראן ליבוביץ.‬ ‫הכרך החדש נקרא "מחקרים חברתיים".‬
‫דיברנו בזמן הפסקת הפרסומות‬
‫על משהו אופייני לניו יורק.‬
‫לפני שהיית סופרת‬ ‫מפורסמת ומצליחה, היית נהגת מונית.‬
‫היית נהגת מונית טובה?‬
‫אני לא רוצה להשוויץ.‬ ‫הייתי נהגת מונית מצוינת… לא, מופלאה.‬
‫לא אהבתי לנהוג במונית, אני מודה.‬
‫חשבתי שהמקצוע לא צבעוני,מעניין או ציורי.‬
‫לא למדתי ממנו כלום,‬ ‫ואני מקווה לא לעבוד יותר בעבודה כזאת.‬
‫נהיגה במונית, היום, היא עבודה ממש נוראית.‬ ‫אבל העבודה הייתה נוראית.‬
‫בהתחלה, באותו שלב,‬ ‫היו כמה היפים שנהגו במוניות,‬
‫אבל בעיקרון, נהגי המוניות בניו יורק‬
‫היו יהודים מהמעמד העובד עם סיגר בפה.‬
‫אז היה מותר לעשן במוניות.‬ ‫והם היו מאוד רעים אליי.‬
‫אם אחד מהם עדיין בחיים,‬ ‫הם היו מאוד רעים אליי.‬
‫ממש הופתעתי, כי הם נראו‬ ‫כמו דודים שלי או משהו כזה.‬
‫אז חשבתי שהם יהיו… אבל…‬
‫עכשיו אני מבינה, אולי גם אז הבנתי,‬
‫שהם ממש דאגו.‬
‫כאילו, "מה? זה מה שיקרה למקצוע שלנו?‬
‫יבואו בנות עם שיער ארוך וכל הדברים האלה?"‬
‫זאת הייתה עבודה כל כך טובה,‬ ‫מהבחינה של להרוויח כסף,‬
‫שהחבר'ה האלה היו עובדים שמונה שעות ביום,‬
‫חמישה ימים בשבוע.‬
‫היו להם נשים. היו להם ילדים.‬ ‫הנשים לא עבדו.‬
‫בסדר? והם התפרנסו.‬
‫הם חיו לרוב בברוקלין או בקווינס,‬
‫שהיו אז מקומות שונים‬ ‫ממה שהם היום, וזאת הייתה עבודה טובה.‬
‫הייתה בדרום שדרת פארק קפטריה בשם בלמור,‬
‫ושם נהגי המוניות נהגו לאכול.‬
‫המקום היה פתוח כל הלילה, 24 שעות,‬
‫ומסיבה כלשהי…‬ ‫בטח היה להם הסכם עם השוטרים.‬
‫היה אפשר להחנות מוניות‬ ‫מול המסעדה בלי לקבל דו"ח.‬
‫לכן נהגי המוניות אהבו אותה.‬
‫לא כי האוכל שם היה הכי טעים.‬
‫נהגי מוניות ידועים כמומחים לאוכל טעים.‬
‫כשהלכתי לשם, אף אחד לא דיבר איתי.‬
‫בקפטריה בתיכון הייתי מקובלת מאוד,‬
‫אבל בקפטריה של נהגי המוניות‬ ‫הייתי ממש לא מקובלת.‬
‫הם לא דיברו איתי.‬ ‫אם הייתי שואלת שאלה,‬
‫או מנסה לקבל עצה,‬ ‫לפעמים הם אפילו לא היו עונים.‬
‫פעם היו חניונים עם ציי ענק של מוניות,‬
‫והיית הולכת לשם לקחת מונית, מהחניון.‬
‫בחניון הייתה משאבת דלק.‬
‫היה אפשר לתדלק שם.‬ ‫לא היינו משלמים על הדלק.‬
‫הם היו רק כותבים כמה דלק היה,‬
‫כדי לוודא שזה מסתדר‬ ‫עם רשימת הנסיעות, כמה נסעת.‬
‫כדי שלא… ככה הם חשבו,‬
‫כדי שלא תיקחי את המונית‬ ‫ותיסעי לסוף שבוע באיסט המפטון.‬
‫כאילו, אתה יודע…‬
‫היינו חייבים להיבחן,‬
‫לעבור בחינה של נהגי מוניות.‬ ‫עכשיו אין סיכוי לדבר כזה.‬
‫אני לא יודעת,‬ ‫מזמן לא ניסיתי להתקבל לעבודה הזאת.‬
‫אבל כיוון שכבר קרה שנכנסתי למונית‬
‫ואמרתי "תחנת גרנד סנטרל, בבקשה",‬ ‫והנהג שאל "מה?"‬
‫כאילו, תחנת גרנד סנטרל,‬ ‫הוא לא יודע איפה זה.‬
‫אז נאלצנו… כשאני אומרת "אנחנו",‬
‫זה נשמע כאילו שמדובר‬ ‫בבית הספר למנהל עסקים בהארוורד. אבל לא.‬
‫וזה לא כמו בלונדון,‬
‫שם יש מבחן קשה ומפורסם‬ ‫עם שמונה מיליון שאלות,‬
‫אבל היו במבחן כמה דברים.‬
‫צריך להכיר את שדות התעופה,‬
‫ולהכיר כל מיני חנויות ומקומות.‬
‫היום, הם לא מכירים.‬
‫קרנו של המקצוע הזה ירדה.‬
‫טוב.‬
‫גרמרסי פארק דרום מספר 19, בבקשה.‬
‫מוניות הן מקום מאוד לא נעים. בואו נודה.‬
‫מתקינים שם את הדבר הזה, המסך הזה.‬
‫גיליתי שמרגע שמתקינים אותם,‬ ‫אני לא טובה בלכבות אותם.‬
‫לא, לא. תקשיבי,‬ ‫העלילה של שיחת הטלפון לא עובדת.‬
‫היא רגילה ונדושה, ראיתי אותה מיליון פעם.‬
‫בסדר?‬ ‫-סליחה…‬
‫לא, סליחה. זה לא דחוף, לא דחוף בכלל.‬
‫הוא רק השתחרר מהכלא, טוב?‬
‫אבא בקליבלנד.‬ ‫-הוא רק השתחרר מהכלא.‬
‫אני גרועה בלכבות אותם.‬
‫אני שמה עליהם אצבע או אגודל מיליון פעמים,‬
‫למרות שאני יודעת שאין דבר יותר מלוכלך מהם.‬
‫סביר שאפשר לאכול שטר של עשרה דולר,‬
‫וזה יהיה יותר נקי‬ ‫מאשר לשים אגודל על הדבר הזה,‬
‫שמיליון אנשים ניסו לכבות אותו.‬ ‫אני גרועה בזה,‬
‫אין לי מזל בדברים האלה.‬
‫אני יודעת שבמובנים מסוימים‬ ‫היה לי המון מזל.‬
‫ובמובנים מסוימים ממש לא היה לי מזל.‬
‫בגילי, מזל כזה כבר לא משתנה.‬
‫זה לא שאתעורר מחר‬ ‫ואגלה שהיה לי מזל מעולה בנדל"ן.‬
‫או "את יכולה לכבות את הדבר הזה במונית".‬
‫אני יודעת אין קשר בין הדברים.‬ ‫אחד ממש קטן ואחד גדול,‬
‫אבל אלה שני דברים שאני לא מסוגלת לעשות.‬
‫כעת מר סקורסזה ואני נקבל שאלות מהקהל.‬
‫הרבה אנשים.‬ ‫-לא רואים כלום.‬
‫אם תצביעו, אני אקרא לכם. את.‬
‫שלום, אני לאורה מברצלונה.‬
‫השאלה שלי היא…‬
‫גם אני…‬
‫קרה לי משהו, יש לי קביים.‬
‫כשעברתי לניו יורק‬
‫דרסה אותי מכונית משטרה.‬
‫ואני תובעת את עיריית ניו יורק,‬ ‫כי אנשים אומרים לי,‬
‫"את חייבת לתבוע את העירייה,‬ ‫תקבלי המון כסף.‬
‫ניידת משטרה דרסה אותך."‬
‫זאת שאלה?‬
‫כן, זה נמשך ונמשך.‬
‫סיפור יפה.‬
‫השאלה היא…‬
‫את גרה בניו יורק,‬
‫כמה זמן ייקח לי לקבל את הכסף מהעירייה?‬
‫טוב, בסדר, זאת השאלה.‬
‫היא מברצלונה. זה לא חלק מהשאלה.‬
‫היא גרה בניו יורק,‬ ‫והיא נדרסה על ידי ניידת משטרה.‬
‫היא תובעת את העירייה, והיא רוצה לדעת‬ ‫כמה זמן ייקח לה לקבל את הכסף.‬
‫כן.‬
‫זה מה שכולם שואלים אותי.‬
‫כן.‬
‫טוב, אני אגיד לך משהו.‬
‫בצד השני של הרחוב שלי‬
‫יש משרד עורכי דין,‬ ‫מאלה ששומעים כל הזמן פרסומות שלהם.‬
‫סוג המשרדים ששואלים, "האם נשברה לך ציפורן?‬
‫נפלה לך ביצה?"‬
‫כן.‬
‫"ייתכן שחייבים לך כסף."‬
‫- התחנה תיסגר זמנית לצורך שיפוצים -‬
‫יום אחד הייתי בתחנת התחתית שלי,‬
‫והיו שם שלטים שהיא תיסגר, לצורך…‬
‫"שדרוג התחנה".‬
‫שדרוג התחנה.‬
‫אנחנו לא נתקן את הרכבת התחתית הנוראית.‬ ‫המסילות מקולקלות.‬
‫הרמזורים מקולקלים. הקרונות מקולקלים.‬ ‫הכול מקולקל.‬
‫אין מספיק רכבות,‬ ‫הן מתקלקלות, הן ישנות, לא מתקנים אותן.‬
‫אבל התחנה… היא…‬
‫והיו כרזות גדולות‬ ‫עם רשימות של כל השדרוגים שהם יעשו.‬
‫התחנה הייתה אמורה להיסגר לחמישה חודשים.‬
‫חמישה חודשים!‬
‫אז הסתכלתי, התחלתי לקרוא כרזה,‬
‫ולידי עמד מישהו,‬
‫שבסוף הקריאה הבנתי‬ ‫שאנחנו קוראים בדיוק באותה מהירות.‬
‫אז היו שם כל הדברים שיעשו בתחנה.‬
‫ובסוף הרשימה, ואני לא ממציאה את זה,‬
‫אי אפשר להיות סטיריקנית בתקופה הזאת,‬
‫אפילו ג'ונתן סוויפט לא היה יכול.‬
‫המשפט האחרון ברשימה היה "מיצב אמנותי".‬
‫אז הגעתי לזה בדיוק ברגע‬ ‫שהבחור לידי הגיע לזה, כנראה,‬
‫והוא אמר, "מיצב אמנותי? מה זה?"‬
‫אמרתי, "לא יודעת,‬
‫אבל זה לא שהכי משגע אותך ברכבת התחתית?‬
‫אתה לא עומד פה שעות,‬ ‫מחכה לרכבת שלא מגיעה, וחושב,‬
‫'יודעים מה הבעיה פה? אין מספיק אמנות'."‬
‫ויליאם וגמן הציב שם פסיפס של כלבים,‬
‫ואני מניחה שאני שילמתי עבורו.‬
‫זאת אומרת, הם חמודים, אבל באמת?‬ ‫וזה לקח חמישה חודשים?‬
‫אבל זהו זה. במילים אחרות,‬
‫האריחים השבורים עדיין שם.‬
‫הלכלוך המקורי עדיין שם.‬
‫הבטון השבור ברצפה עדיין שם. לא נגעו בו.‬
‫אז איך זה יכול לקחת חמישה חודשים?‬
‫ואז אתה חושב… תחשוב על הקבלן שלך,‬ ‫ששיפץ את הדירה שלך.‬
‫הם בטח עבדו איתו. לכן זה לקח חמישה חודשים.‬
‫אפשר לאהוב פסיפס של כלבים‬ ‫ואפשר לא לאהוב אותו, אבל אף אחד…‬
‫אני בטוחה שאפילו ויליאם וגמן יגיד,‬
‫"אתם חושבים שזה חיוני‬ ‫לעורק החיים של ניו יורק‬
‫שיהיו לנו כלבים כאלה בתחנת הרכבת התחתית?"‬
‫זה לא חיוני. זה נחמד.‬
‫יש דברים מסוימים שגורמים לך לחשוב,‬
‫"אם נגמור לטפל בכל הדברים החשובים,‬ ‫אז בסדר, נעשה את זה."‬
‫אתה מבין? אבל עוד לא גמרנו.‬
‫אנחנו לא מטפלים בשום דבר חשוב.‬ ‫לא, נעשה קודם דברים אחרים.‬
‫אולי הם חשבו שזה בשביל הנשמה.‬ ‫-הנשמה, כן.‬
‫אבל למי שנוסע בתחתית לא נשארה נשמה.‬
‫הוציאו לנו אותה בכוח.‬
‫צריך נסיעה אחת ברכבת התחתית‬
‫כדי שהדלאי לאמה יהפוך למופרע שמשתולל‬
‫וצורח, "למי אכפת‬ ‫מיצירות אמנות בתחנות רכבת?"‬
‫כדי לשמר את רמת הבטיחות‬ ‫של רשות התחבורה, שאין שני לה,‬
‫העובדים במערכת עוברים‬ ‫הכשרה מושלמת לתפקידיהם.‬
‫במתקני המבחן של רשות התחבורה,‬
‫הם לומדים לנהוג ברחובות העיר,‬
‫גם כשהתנועה כבדה והתנאים קשים.‬
‫כישוריהם נבחנים בקפידה‬ ‫על ידי מומחים מיומנים.‬
‫אני חושבת שלמי שבן יותר מ-14‬ ‫אין זמן לחכות לאוטובוס.‬
‫אם את בת שמונה או תשע, את אולי חושבת,‬ ‫"הנסיעה תיקח לי שעה וחצי,‬
‫אבל אני יכולה לבזבז את הזמן הזה,‬ ‫כי יש לי המון זמן לבזבז."‬
‫אבל אם את לא בת תשע, את חושבת,‬ ‫"אני ממש מצטערת, אבל אני זקנה מדי.‬
‫אין לי זמן לבזבז על המתנה לאוטובוס!"‬
‫אני אישה כזאת‬ ‫שאם אני מתחילה לחכות לאוטובוס…‬
‫הרבה אנשים מחכים, אבל בזמן שאת שם,‬
‫עם מי שהופכים למין קהילה‬ ‫של אנשים שמחכים לאוטובוס,‬
‫יש אנשים שמוותרים.‬
‫הם פשוט הולכים. חלק נוסעים במונית.‬
‫אני אישה שחושבת, "אני לא נוטשת את ההשקעה.‬
‫אני מחכה כבר 25 דקות.‬
‫אם אלך, אפסיד 25 דקות.‬
‫בואו נודה באמת, לא אקבל אותן בחזרה לעולם."‬
‫בסופו של דבר, האוטובוס מגיע.‬
‫כשעליתי לאוטובוס שאלתי את הנהג,‬ ‫"אתה יכול בבקשה להגיד לי‬
‫מה התחנה הכי קרובה לרחוב 27?"‬
‫הוא אמר, "לא יודע".‬
‫אז אמרתי, "סליחה?‬
‫אתה לא יודע?‬
‫אתה לא יודע מה התחנה הכי קרובה לרחוב 27?"‬
‫אז הוא אמר, "מה ציפית?‬ ‫שאלמד בעל פה את כל התחנות?"‬
‫אמרתי, "כן, אני מצפה!‬
‫אני מצפה שתלמד בעל פה את כל התחנות.‬
‫כל אחת ואחת!"‬
‫הוא אמר, "יש הרבה תחנות!"‬ ‫אז אמרתי, "אני מצפה שתלמד את כולן.‬
‫אתה נהג אוטובוס!"‬
‫זה לא שאתה משחק את ריצ'רד השלישי,‬ ‫אני מבינה,‬
‫יש לך הרבה דברים לזכור. איך אתה יכול‬ ‫לזכור גם את זה וגם את כל התחנות?‬
‫אתה נהג אוטובוס! זאת העבודה שלך!‬
‫אתה עושה בעבודה שני דברים.‬ ‫אתה נוהג באוטובוס, בסדר?‬
‫גם אני יכולה לעשות את זה. בסדר?‬
‫ואתה צריך ללמוד את התחנות בעל פה,‬ ‫ואני יכולה לעשות את זה.‬
‫את ריצ'רד השלישי אני לא יכולה לשחק,‬ ‫אבל אני יכולה…‬
‫כמה תחנות יש? זה לא שיש 10,000.‬
‫בכל מסעדה בניו יורק,‬
‫כל מלצר ומלצרית בה לומדים בעל פה‬ ‫4,000 מנות מיוחדות.‬
‫לפעמים אני בשוק.‬ ‫הם מספרים על מיליון מנות מיוחדות,‬
‫וכשהם מגיעים לסוף,‬ ‫אני אפילו לא זוכרת מה היה בהתחלה.‬
‫את מוצאת את עצמך אומרת,‬ ‫"מתישהו אמרת 'טרוטה'."‬
‫והם ישר נכנסים לעניינים.‬
‫לדעתי צריך לקחת את כל המלצרים והמלצריות,‬
‫שרובם חושבים שהם ישחקו‬ ‫את ריצ'רד השלישי, אבל זה לא נכון,‬
‫ולהפוך אותם לנהגי אוטובוס. בסדר?‬
‫כי הזיכרון שלהם נפלא, זה ברור.‬
‫הם לומדים בעל פה… לא רק את המנות.‬
‫הם לומדים איך מכינים אותן.‬ ‫"יש בה כוסברה, ויש בה את זה…"‬
‫ואז מישהו שואל, "כמה כוסברה?"‬ ‫אני לא בן אדם כזה,‬
‫אבל יש אנשים בררנים מאוד.‬
‫"איפה קניתם את הכוסברה?"‬
‫אני תמיד חושבת לעצמי,‬ ‫"אני לא אוכל איתך יותר".‬
‫אני אפילו לא יודעת מה זה כוסברה.‬
‫זה טעים. טעמתי את זה. טוב. כוסברה? בסדר.‬
‫אבל ככה זה לנסוע באוטובוס.‬
‫טוב, העיר משתנה.‬
‫אחד ההבדלים שאפשר לראות‬ ‫הוא שהאורות בבניינים דולקים.‬
‫בתי החולים היו פעם באי רוזוולט?‬
‫כן, בדיוק שם.‬
‫שם היה בית החולים של חולי הטיפוס?‬ ‫-כן.‬
‫כן. שחפת, טיפוס, כל זה. שמו אותם שם. כן.‬
‫יום אחד, כל זה יהיה שלך.‬
‫רציתי להגיד… זאת השורה שלי!‬
‫אתה רואה את המטוס?‬ ‫-הוא נראה כמו שפירית. תסתכלי.‬
‫אני לא רואה אותו.‬ ‫-שם.‬
‫הוא נוחת.‬
‫איפה?‬ ‫-בנמל התעופה.‬
‫שזה?‬
‫לה גארדיה כל כך קרוב לרייקרס?‬
‫כן.‬ ‫-וואו.‬
‫אבל המטוס לא נוחת ברייקרס.‬
‫אם הוא היה נוחת שם, האסירים היו אומרים,‬
‫"זה מטוס של דלתא, מה דעתך? לא, עזוב."‬
‫אני רואה.‬ ‫-כן.‬
‫יש רק מטוס אחד? יש שניים?‬ ‫-שניים.‬
‫שניים. באמת מתאים לדלתא.‬
‫"איפה המטוס?"‬ ‫"יש רק שניים. לאן את טסה?"‬
‫"את צריכה לחכות,‬ ‫הוא צריך לעבור קודם ב-16 ערים אחרות."‬
‫באיזה מקום בחברה‬
‫את הכי פחות אוהבת להיות בחברת אנשים אחרים?‬
‫יש סביבה שעושה לך צמרמורת?‬
‫כן, מטוס.‬ ‫-מטוס.‬
‫לא ייאמן שנתנו לכל האנשים האחרים להיכנס.‬
‫למה כל כך נורא במטוס? בגלל הנוסעים האחרים.‬
‫איך הטיסות השתנו במהלך חייך?‬
‫כשרק התחלתי לטוס,‬
‫לא הייתי ילדה, דרך אגב, הייתי מבוגרת,‬
‫טיסה הייתה עניין מאוד יוקרתי.‬ ‫-כמובן.‬
‫ממש יוקרתי. אני יודעת שזה נשמע לא אפשרי.‬
‫אבל הסיבה הייתה‬ ‫שחברות התעופה היו תחת פיקוח,‬
‫ואחד מהכללים אסר על תחרות מחירים.‬
‫כל כרטיסי הטיסה עלו אותו מחיר.‬
‫טיסה ללוס אנג'לס עלתה אותו דבר בכל החברות,‬
‫אז אם פספסת את הטיסה,‬ ‫חברה אחרת הייתה מקבלת את הכרטיס,‬
‫לא הייתה בעיה.‬
‫אז החברות נאלצו להתחרות ברמת השירות.‬
‫בפרסומות של חברות התעופה אמרו דברים כמו,‬
‫"אצלנו יש סטייקים, לובסטרים,‬ ‫פיאנו-בר, חשפנית, טרקלין אירוח."‬
‫עכשיו ברצינות, כמה אנשים‬ ‫טסו בפאן אם לפני שהחברה פשטה רגל?‬
‫טסתי פעם לחוף המערבי, לסן פרנסיסקו.‬
‫המטוס נקרא "מפרשית בשמיים".‬
‫תפיסה חדשה בעולם התעופה.‬
‫המסע כבר לא מהווה משא.‬
‫זאת האווירה במטוס סילון מדגם "מפרשית".‬
‫האוכל הנפלא מוסיף להנאה.‬
‫האוכל מוכן בארבעה מטבחים שפועלים במקביל,‬
‫ובהם תנורים להכנת מנות בתוך חמש דקות.‬
‫לא מזמן, שלוש שנים בשנות החמישים לחייהן,‬
‫נעצרו במטוס איפשהו בצפון המדינה.‬
‫אחת הייתה עורכת דין,‬ ‫אחת רופאה ואחת מתווכת נדל"ן או משהו.‬
‫הן טסו ביחד. אחת מהן רבה עם הדיילת.‬
‫שתי האחרות הצטרפו,‬ ‫ובסוף הן הורדו מהמטוס באזיקים.‬
‫חברה שלי אמרה, "זה לא מדהים,‬
‫שנשים בגיל כזה נזרקות ממטוס?"‬
‫אז אמרתי,‬ ‫"רק אנשים בגיל כזה נזרקים ממטוסים,‬
‫כי אנחנו היחידים‬ ‫שזוכרים את התקופה שהיה כיף לטוס."‬
‫אז כשאומרים לנו "אל תשימי את זה שם",‬
‫אנחנו אומרות,‬ ‫"את צוחקת? איפה הלובסטר שלי?"‬
‫ואילו בני העשרים חוו רק טיסות נוראיות.‬
‫אוטובוס מעופף.‬ ‫-חוויה איומה ונוראה.‬
‫למה טיסה ללוס אנג'לס צריכה לקחת שש שעות?‬
‫אם היו טיסות קונקורד ללוס אנג'לס,‬ ‫לא היינו צריכים לישון שם.‬
‫מבחינתי, זה יעד לאומי חשוב.‬
‫אם הייתי הנשיאה,‬ ‫הייתי אומרת שיש לנו יעד לאומי חשוב.‬
‫נאפשר לאנשים לטוס מניו יורק ללוס אנג'לס‬
‫בלי להישאר לישון שם.‬
‫לסיים את הפגישה ולחזור.‬ ‫-לחזור ישר, בלי לישון שם.‬
‫פעם הייתי בלובי עם המזוודות‬ ‫בשש בבוקר כדי לתפוס טיסה,‬
‫ומישהו מהבניין שלי, שכן…‬
‫יש אנשים שבשש בבוקר הם חוזרים ממכון כושר.‬
‫טוב, בגלל זה יש להם כסף.‬
‫מצד שני, אפשר לקרוא לזה חיים?‬
‫בשש בבוקר הם כבר חוזרים מהמכון!‬
‫אז הוא אמר, "פראן, את טסה לחופשה?"‬
‫וחשבתי לעצמי, "השתגעת לגמרי?"‬
‫אמרתי, "לא. חופשה? לא!"‬
‫"לאן את טסה?"‬
‫לא זוכרת לאן טסתי.‬ ‫אמרתי לו שאני טסה להופעה.‬
‫"אני טסה לעבוד."‬
‫אם אתה רואה אותי בלובי עם מזוודות,‬
‫סימן שאני נוסעת להרוויח כסף. בסדר?‬
‫אני לא נוסעת לבזבז כסף. אני מבזבזת פה.‬
‫אני מבזבזת פה.‬
‫אני נוסעת, נכנסת למטוס,‬ ‫טסה למקומות, מרוויחה כסף,‬
‫הכסף חוזר, אני נותנת אותו לבניין,‬ ‫ואני נשארת בבניין.‬
‫אני מרוויחה את הכסף שאני מרוויחה‬ ‫כדי שיהיה לי את הבית הזה.‬
‫אני חייבת לצאת כל הזמן כדי להישאר פה,‬
‫אבל כשמדברים על נסיעות למקומות,‬ ‫לא ייאמן שאנשים טסים בשביל הכיף.‬
‫כשאני בשדה תעופה‬ ‫ואני רואה אנשים בדרך לחופשה,‬
‫אני חושבת, "כמה קשים החיים שלכם?"‬
‫כמה גרועים החיים הרגילים שלך,‬ ‫אם אתה חושב, "יודע מה יהיה כיף?‬
‫בוא ניקח את הילדים, ניסע‬ ‫לשדה התעופה עם אלף מזוודות,‬
‫נחכה בתורים, חבורת מטומטמים יצעקו עלינו,‬
‫נצא באיחור, נימעך בצפיפות,‬
‫וכל זה עדיף על החיים עצמם."‬
‫- הזאב מוול סטריט -‬
‫אקשן!‬
‫אישום אחד בגין קשירת קשר‬ ‫להונאה בניירות ערך.‬
‫שני אישומים בגין הונאה בניירות ערך.‬
‫אישום אחד בגין קשירת קשר להלבנת הון.‬
‫21 אישומים בגין הלבנת הון.‬ ‫אישום אחד בגין שיבוש חקירה.‬
‫גובה הערבות נקבע לעשרה מיליון דולר.‬
‫כן?‬
‫מה דעתך על סיגריות אלקטרוניות?‬
‫טוב, כשצילמנו את הסרט שלך,‬ ‫כשלאו נכנס לאולם המשפט,‬
‫הוא עישן סיגריה.‬
‫וחשבתי לעצמי…‬ ‫היינו בבית משפט אמיתי, בסדר?‬
‫אני יודעת שלכוכבי קולנוע‬ ‫יש הרבה יותר חופש‬
‫מאשר לאנשים שהם לא כוכבי קולנוע,‬
‫אבל חשבתי לעצמי, "מרשים לו‬ ‫לעשן סיגריה בבית משפט אמיתי?"‬
‫ואז הוא התקרב והתקרב, ולא הרחתי עשן.‬
‫חשבתי לעצמי, "אם הוא יכול לעשן,‬ ‫גם אני יכולה לעשן".‬
‫אז הוא עישן סיגריה אלקטרונית,‬
‫ואז באחת מההפסקות,‬
‫הוא שאל אם אני רוצה אחת,‬
‫אם טעמתי פעם, ואמרתי שלא.‬
‫אז הוא אמר, "אני אתן לך אחת", ונתן לי.‬
‫הוא נתן לי סיגריה, ואמר לי לטעום.‬
‫אמרתי שאני רוצה סיגריה אמיתית.‬
‫הוא ביקש שאטעם אז עשיתי כאילו שטעמתי,‬ ‫ואמרתי שזה מעולה.‬
‫אז הוא נתן לי אותה, ושכחתי ממנה.‬
‫ואז הייתי בטיסה, בדרך ללוס אנג'לס,‬
‫והייתי בשלב שבו את חושבת,‬ ‫"אני הולכת לרצוח מישהו".‬
‫ואז נזכרתי שיש לי סיגריה לא אמיתית.‬
‫ודרך אגב, לאו אמר לי, "אסור…"‬
‫קודם כול שאלתי‬ ‫אם אפשר לעשן סיגריות כאלה במטוס.‬
‫הוא אמר שלא. אז שאלתי,‬ ‫"אי אפשר לעשן אותה בטיסה רגילה?"‬
‫הוא אמר שלא, אז שאלתי,‬ ‫"איך אתה יודע?‬
‫מישהו אמר לך?"‬
‫אז הוא אמר, "לא, טסתי בטיסה מסחרית,‬
‫ולא נתנו לי לעשן אותה."‬
‫אז חשבתי, "אם לו לא הרשו לעשן אותה,‬
‫אז אני בטוחה‬ ‫שאני לא אוכל לעשן אותה במטוס."‬
‫אם כי שאלתי את עצמי למה.‬
‫אז הייתי בטיסה, לא מסחרית,‬ ‫אבל היה אסור לעשן.‬
‫אז חשבתי לעצמי,‬ ‫"יש לי את הסיגריה שלאו נתן לי".‬
‫אז השתמשתי בה במטוס.‬ ‫אז היא באמת מורידה לך את החשק לרצוח מישהו,‬
‫כשאת חושבת, מצד אחד,‬
‫באמת נחמד מצד בעלי המטוס‬ ‫לתת לי טרמפ ללוס אנג'לס,‬
‫אבל מצד שני, למה הוא לא מרשה לי לעשן?‬
‫אז אני חושבת‬ ‫שהן לא טובות כמו סיגריות אמיתיות,‬
‫אבל הן יותר טובות מלא לעשן.‬
‫ואמנם אסור לעשן אותן במטוס,‬
‫אבל אם תעשי את זה, אף אחד לא ישים לב.‬
‫אז אפשר לעשן אותן במטוס. במיוחד בשירותים.‬
‫אי אפשר לעשן במטוס‬ ‫סיגריה אמיתית בשירותים.‬
‫ברגע שמדליקים אותה נדלק משהו בתא הטייס,‬
‫ומישהו בא לצעוק עלייך.‬
‫זה ידוע לי בוודאות.‬
‫אזהרה: העישון פוגע בבריאות.‬
‫פראן ליבוביץ ולאונרדו דיקפריו‬ ‫אינם מעודדים שימוש בסיגריות אלקטרוניות,‬
‫ולא יהיו אחראים לנזקים‬ ‫במקרה של תאונה שעשויה להתרחש‬
‫בעת שימוש בסיגריות אלקטרוניות.‬
‫את זוכרת נסיעות מהתקופה שבה נהגת במונית?‬
‫ממש לא.‬
‫אני זוכרת‬
‫שהרבה אנשים ניסו לתת לי ג'וינטים בתור טיפ.‬
‫בסדר.‬
‫כאילו, גם צעירים,‬
‫אז הם חשבו שזה דבר נפלא לעשות.‬
‫שש או שבע פעמים, אפשר לומר, אולי יותר,‬
‫אנשים נתנו לי ג'וינט, "הנה, בשבילך".‬
‫תמיד אמרתי אותו דבר. הייתי מחזירה אותו.‬
‫קודם כול,‬ ‫הדבר שהכי לא רציתי במונית היה סמים!‬
‫כי שוטר יכול לעצור אותך.‬
‫הייתי גם צועקת על אנשים שעישנו במונית.‬
‫היה מותר לעשן במוניות, דרך אגב.‬
‫כי חשבתי לעצמי, אתה יודע, "אם יעצרו אותנו,‬
‫אני אלך לכלא כי אתה מעשן ג'וינט".‬
‫אז הייתי אומרת, "תשמע,‬ ‫אני לא רוצה את זה במכונית.‬
‫ועוד משהו, אני עובדת בזה בשביל הכסף.‬
‫אני נוהגת במונית בשביל כסף.‬ ‫זה לא איזה פסטיבל.‬
‫אני עושה את זה בשביל כסף, והבעיה‬ ‫היא שאני לא יכולה לקחת ג'וינט למעדנייה,‬
‫ולקנות איתו כריך.‬
‫בעצם, מבחינתי, הנהיגה במונית‬ ‫היא מיזם לרכישת כריכים,‬
‫אז תיקח את הג'וינט לעצמך."‬
‫לא רציתי אותם במונית.‬ ‫זה היה דבר נפוץ, שאנשים ניסו לעשות.‬
‫אנשים היו אומרים לי כל הזמן‬ ‫שיש נהגת מונית, אבל לא ראיתי אותה.‬
‫תמיד חיפשתי אותה בקפטריה,‬ ‫כדי שמישהו ידבר איתי!‬
‫אבל לא ראיתי אותה אף פעם.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬