PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Kelly přivede mámu. Je jedináček? - Jo, je.
- Ale ty nejsi. - Ne, nejsem. Mám dva mladší bratry.
- Budoucnost rodiny je na tobě. - To mi neříkej. Proto jsem odjel do L.A.
Teď se snažím přijít na to, jestli má být Baby G jedináček.
- Chtěl bys být jedináček? - Stoprocentně.
- Ahoj! - Ahoj! Božínku.
Moje máma je superžena.
KELLYINA MATKA
V Číně jsme byli privilegovaní a žili si velmi dobře.
Ale když mi bylo 10 a přestěhovali jsme se do Států, máma měla tři práce.
Obětovala pro mě celý svůj život. Je to vážně obětavá žena.
Ideální doba na to najmout si věštce.
Chci, aby nám vyložil osud. Naše životy se teď totiž výrazně mění.
- Jsem natěšenej. - Jo.
Dobrý den.
Bože můj, on je skutečnej.
MISTR YANG, VĚŠTEC
Díky, že jste tady.
Číňané jsou opravdu pověrčiví. I když hraju ve Vegas, vyndám si kompas.
„Musím sedět na severu.“
Kdo chce jít první?
Já?
A nesmíš se potit. Zpocené dlaně ovlivní jeho čtení z ruky.
Vidíte, jestli budu v Los Angeles úspěšný?
- To je kariérní čára. - Jo.
Na vaší profesní dráze se vám pohrnou peníze.
Jste předurčený k tomu, abyste byl v budoucnu boss.
Život bosse. #bosslife.
Nerozeznám skutečného věštce od tuláka. Jsem vychovaná jako křesťanka.
Nikdy jsem si nemohla číst žádné horoskopy
nebo navštívit věštce… Ani jasnovidce. Tohle je moje jediná šance.
- Hrozně se bojím. - Nebojte se. Ukažte mi svou dlaň.
Ráda bych věděla, jestli budu mít víc dětí.
Dobře.
Dejte mi svou pravou ruku. Ano, tuhle.
- Mám trochu suché ruce. - Nehýbejte se.
Mám plochou hlavu.
Poslouchejte mě.
Už máte jedno dítě. Pokud do toho nikdo nevstoupí, budete mít…
- Pět dětí. - Pět dětí?
Budeš mít dynastii.
Gabe chce další dvě děti, věštec mluví o pěti.
Můžu mít aspoň jeden den bez dalších dětí?
Podíváme se na vaši tvář.
Tahle část má tvar M.
Má tvar M. Máte něžnou stránku a také nezávislou, přemýšlivou stránku.
Hledáte…
velmi ušlechtilou a opravdovou lásku.
Váš vztah má zdary i nezdary.
Pokud máte pochyby o vašem současném vztahu…
je to v pořádku. Můžete hledat dál.
Vaše rozhodnutí bude správné. Podle vašich čar života a srdce
pro vás existují další muži.
Kelly, na to nepotřebuješ věštce. Siri by ti řekla totéž:
„Sklapni, Kelly. Sklapni.“
Andrew je velmi milý člověk.
Myslím, že manželovy finance by měly být v pořádku.
- Neznám jeho finanční situaci. - Není dobrá.
Musíte najít muže, který je z vodního elementu.
Mě.
Skvěle si spolu rozumíme.
Jak najdu muže s vodním elementem?
Sedí přímo před tebou, hlupačko.
Pronajal jsem pro nás pro všechny bowling.
No ty jo. To je moc pěkný.
Díky, Kane! Tohle je fakt boží.
- Umíš hrát bowling? - Jo.
Strike!
- Jo! - Strike!
Jaime!
- Tady ji máme. - Ahoj!
- Tohle není módní přehlídka. - Je to perfektní outfit na bowling.
- Jak je? - Dobře.
Budeš v tom hrát?
- Na podpatcích? Jo. - Fakt?
- Na podpatcích zvládnu všechno. - To chci vidět.
Přestaň se smát!
Jak jinak.
- No ty jo! To bylo dost dobrý. - To si snad děláš prdel.
Myslím si, že se Kim coby host v Annině domě chovala dětsky.
Byla vůči Anně vážně neuctivá.
- Má pumpu na penis. - Hoď to ven! Je to hergot nechutný.
- Bude nezdvořilý… - Ne, nebude.
Vyřešíme to teď a tady. Kvůli tomu jsem nám to tady pronajal.
Jo.
Soupeří týmy „pipky“ a „ptáci“. Mrkejte na to.
- To je dost vtipný. - Tady.
To se chceš šahat špinavých koulí? Víš, kolik v nich bylo špinavých rukou?
Nesháníte lidi? Přivydělává si jako DJka a čištěním koulí.
- Má na ruce kondomy. - Božínku.
- Ježíši, to je šíleně těžký. - Podívejte! Ne!
- Kevine? - Nemám chuť hrát.
- Tak jo, pane Citlivko. - O to tady nejde, kámo.
Nemůžu předstírat, že je všechno v cajku. Páč není.
- Udělám u ní doma tyhle sračky. - Bráni ji, vydržuje si ho.
To tě vychovali vlci?
Kim, mám pocit, že bys chtěla něco říct. Měla bys to říct.
- Radši schovám pití. - Byla to fajn událost…
- Jo, byla… - A zničehonic jsi po mně vyjel.
- Jo, protože jsi mě polila alkoholem. - To tebe vytočila ta pumpa na penis.
- Co to vůbec je? - To fakt nepotřebuješ vědět.
Má Anna přítele nebo tajného milence? Musí to být Němec. Musí to být Izraelec.
Je obrovská. Nikdy jsem neviděl větší než svůj proteinový šejk.
Vygůgluju si to.
- Ahoj, lidi! - Anno!
- Ahoj, Kane! - Ahoj! Jak se daří?
Celou tu věc jsem schytala já.
Ale tu pumpu v koupelně objevil Guy Tang.
Ale najednou jsem z toho obviňovaná já a jsem ta špatná.
- Zrovna jsme o tobě mluvili. - Jo.
- Jak se máš? - Co ty? Dobře.
- To je moje zlato. - Viděl jsem tvou fotku.
- Ken. Těší mě. - Kevin. Taky.
- Je lepší na fotce? - V reálu.
- Osobně je lepší. - Je v životní velikosti.
- Jeho přítelkyně Nicki. - Těší mě.
- Omlouvám se ti. Promiň, že až teď… - To je v pořádku.
- Viděl jsem něco, co mě rozesmálo… - Jo, vtipkoval jsi.
Ale její hloupost vejít k někomu do domu…
- To je to, co je nepřijatelné. - Mluvilas s ní o tom?
- Zavolej ji sem. - Kim!
- Pojď sem. - Kane chce, ať si promluvíme. Počkej.
- Nebuď zlá. - Sedni si.
Fajn.
- Posaďte se, jsme tu kvůli vám. - Jo.
Kvůli nim, ne mně.
Řeknu ti to naprosto na rovinu.
Nemáš právo lézt lidem do domů.
Chtěla jsem mu ukázat šatnu. Do koupelny se rozhodl jít on.
- Kim? - Zastane se mě někdo? Proč za to můžu já?
Jestli tě nikdo nenaučil, naučím tě to já. Tvoje činy můžou ublížit druhým.
- Já to ale nechápu. O čem se to bavíme? - Ještě ses neomluvila…
- A nepřiznalas, že jsi udělala chybu. - Nemám vtipkovat. Chápu.
Ne, mluvím o tvých činech. Vůbec jich nelituješ.
Prostě to přiznej. Ať se můžeme pohnout z místa.
- Oukej, vyhráli jste. - Ne, špatná odpověď.
- O to tady vůbec nejde - Fajn, tak jsem teda prohrála.
Prosím tě, bolí mě hlava.
Kim Leeová byla kdysi dávno fanynkou Anny Shayové.
Naslouchám starším, ráda se učím. Ale když mluvíš nesmysly,
jen plýtváš dechem. Ne.
Tohle je na mě moc.
Jestli Kim nepochopí, co se jí Anna snaží říct,
pak nepochopí vůbec nic.
- Kdo chce bejt ještě naštvanej? Ty? Zeď? - Já nejsem naštvanej.
Budu ten moudřejší a omluvím se jí, abychom už tyhle sračky nemuseli řešit.
- Jsme v pohodě, ne? - Jasně.
- Oukej. Popojedeme? - Jo. Vždycky.
- Cool. - Vždycky jsme cool.
Promiň, že jsem tě polila… Byla to pěkná bunda.
- Jo, moc pěkná. - Jo.
Hele!
Jo!
Je to rozhodně prostorné. Líbí se mi ty vysoké stropy. Ty teda Baby G nepotřebuje.
Nejspíš bych najala architektonickou firmu,
aby předělala alespoň všechny dveře a podlahy.
Když jsme byli bezdětný pár, Malibu pro nás bylo ideální.
- Je to odolný vůči pastelkám? - A fixám?
A teď coby rodiče nejvíc řešíme školu.
Vaše adresa rozhoduje o všem.
Musíme tudíž najít dům, který bude poblíž vhodné školky.
Nejlepší pokoj pro hosty je Hotel Bel-Air nebo Beverly Hills Hotel.
Je to tak hezčí, protože se nemusíme věnovat naší…
- Tvojí rodině? - …rodině, co nás přijela navštívit.
Řekls to ty, ne já!
Jo, ale nemusíme mít extra pokoje pro příbuzné.
Ale vždycky můžeme udělat extra pokoj pro další dítě.
Gabe, to jsme přece už probrali. Prostě…
konečně jsem přestala být zklamáním
a ostudou pro tvou rodinu. A ty teď chceš,
- abych se jim ještě víc vydala napospas? - Jak?
- Jo.
Máme přece Baby G. Právě jsi řekla, že je to už vyřešené.
Teď je to jiné. Máme jiný život.
Gabe, copak jsi zapomněl, že kdykoli se mnou za posledních desetelet
komunikovali, pokaždé to bylo stylem: „Proč ještě nejsi těhotná?“
„Proč ještě nemáte dítě?“ Naprosto ignorovali skutečnost,
že podstupuju jedno umělé oplodnění za druhým.
A ne proto…
Vůbec jsi na ně nemusela chodit. Chápu.
Rodina dr. Chiua věděla, že máme zdravotní problémy. A…
hned z toho začali vinit… moje geny a zdraví.
Tohle sice nechci říkat, ale pravdou je, že tady nešlo o můj zdravotní problém.
Ale o Gabeův. A já jsem za to celé ty roky nesla vinu.
Vzala jsem to na sebe…
protože jsem nechtěla, aby byl…
rozrušený.
Postavila jsem se k tomu čelem a vzala jsem na sebe tvou hanbu.
Faktem je, že chápu, že jsi nemusela podstoupit všechny ty potíže
a přijmout břímě za nás oba dva.
Nemyslím, že bylo fér vinit ji.
Musel jsem podstoupit několik operací, abychom mohli mít Baby G.
Skutečností je, že pokud budeme mít další děti, budu muset použít náhradní matku.
Pořád by mě za mými zády pomlouvali.
Že nechci odnosit naše děti, protože bych radši nakupovala.
Nedokážu se tomu znovu vystavit.
Nechci, aby sis něčím takovým procházela. A vůbec sis tím nikdy projít neměla.
A mrzí mě, že jsem neudělal víc pro to,
aby tě nechali být a neřešili to.
Byl jsem stejně špatný. Ignoroval jsem jejich odpovědí. Nevím,
jestli někdy Christine dokážu oplatit, co mi nadělila.
Víš, že chci každého potěšit. Nechci zklamat tvou rodinu.
Chci být skvělou snachou.
Ale nerada bych tomu byla znovu vystavená.
Chápu. Můžeme to zatím dát k ledu.
Nebo se na to rovnou vykašlat, jestli chceš. Dobře?
S Christine se moc milujeme. A s Baby G si přijdeme jako kompletnější rodina.
Ano, další dítě by přineslo větší naplnění.
Ale nejuspokojivější změna v mém životě byla, když do něj vešla Christine.
Takže je jedno, co si myslí moji rodiče. Důležité je, co si myslíme my.
Co říkáš na tenhle dům?
KANEŮV DŮM
Perfektní.
- Ahoj, Kevine! - Čau, Kane! Jak je, kámo?
- Mám problémy s botama. - A jaký?
- Nevím, kam mám dát nový. Jak se máš? - Dobře.
- Nezavolal jsi mi. - Promiň. Měl jsem toho moc.
- Co to je? - Mám výsledek testu DNA.
- Viděls ho? - Ne, čekám na tebe.
- Zjistíš, jestli jsi Korejec, nebo… - Jo, jestli jsem…
- Jestli jsi chytrej jako Číňani, nebo… - Ne, nezkoumá to, jak jseš inteligentní.
Číňani jsou známí tím, že jim jde matika.
- Doufám… - Fakt.
- Ale já jsem Korejec. - Možná nejsi. Proto podstupuješ ten test.
Jako mladší jsem si vždycky přišel jinej. Že nezapadám.
Děti mě šikanovaly. Jako malej jsem nikdy nechtěl být Asiat, ale běloch.
Můžu být Mongol. Přímej potomek Čingischána.
Nebuď tak namyšlenej. Vsadíme se. Vyber si číslo.
- Jsem 75% Korejec. - 76%.
- Ne, přestaň s tím! - Je to fér. Takhle se vyjednává.
Táta mě naučil vyjednávat. Nikdy nedám svou nabídku jako první.
Ať se napřed vypovídají, pak uzavřeš dohodu.
O co se chceš vsadit?
Tak jo, o co se vsadíme? Musí to být něco…
Když vyhraju, dáš mi jedny svoje boty.
A když já, dáš mi tvoje oblíbený červený boty. Je to fér. Tyhle stojí tři tácy.
- Fakt? - Jo.
- Jedny tenisky… - Tyhle stojí deset táců.
- Který? - Ty z krokodýla.
- To je ze skutečnýho krokodýla? Ne! - Je.
- Fajn. - Platí.
- Tak jo. - Panebože, vyhrál jsem!
- Ne! - Jo!
Ty sráči!
- Ne! - Vyhrál jsem!
Dej mi to!
Prohrál jsem.
Už není můj nejlepší kámoš.
77. Vyhrál jsem o jedno procento.
Mělo by ti to ukázat, z jaký části Koreje jsi.
- Z Jižní? - Ze Soulu.
Máš tu především Soul, pak Kwangju a Pusan.
Fakt mě baví učit se o mojí kultuře. Díky tomu testu.
Díky tomu si uvědomuju, že se vážně chci dozvědět víc o své korejské minulosti.
Kde je Bindi?
- Oukej. - Vyhrál jsem! Pojď sem, Bindi.
- To pořád myslíš na tu výhru? - Samozřejmě. Pojď ke mně.
Tak jo, poslouchej.
Mysli na oceán, na kalifornský pobřeží, modrý nebe, na záběry.
Na auto.
Jak ti vlajou vlasy.
Andrew je vážně oddaný herec. A zároveň miluje hudbu.
Dělá manažera pár umělcům a producentům.
- Dáme si deset minut pauzu? - Jo.
- Za chvilku se vraťte. - To bylo výborný.
- Jsem unavenej. - Jo?
Ale zní to fakt dobře.
- Můžu se na něco zeptat? - Samozřejmě.
- Co se děje? - Já nevím. Teda, vím.
Víš, jak jsme byli na Kaneově párty…
Vytočí ho každá maličkost. Je pak vzteky bez sebe.
Nechtěl jsem vás poslouchat, ale mluvilas s nima o Paříži. Proč se tě na to ptaly?
Jo, mluvila.
- To s Paříží se samozřejmě rozneslo. - A jak? Jak se to rozneslo?
- Vím, že jsme se přes to už přenesli. - Ohledně Paříže musíš pochopit, že…
Proč o tom pořád mluvíme? Musíme to nechat plavat. A pohřbít to.
Tohle pro mě vždycky bylo citlivý místo.
Nechci na veřejnosti prát naše špinavé prádlo.
- Když se mě zeptají, co jim mám říct? - „Do toho vám bohužel nic není.“
Víš přece, kolikrát jsem to už řekla. Ale tohle viděli i další.
Když jsi vyletěl z kůže.
Proto jsem doufal, že za tím uděláš tlustou čáru. „Tenhle muž mě uctívá.“
Je tohle náš vztah, nebo vztah skupiny našich přátel? Rozumíš?
Nikdo nemusí vědět, co se mezi náma děje. Prostě řekni: „O tom mluvit nebudu.“
Naše problémy by neměly být záležitostí všech ostatních. To chápeš, ne?
Preferuju, aby naše soukromí zůstalo u nás doma.
99 % všech věcí zůstává v soukromí domova. Tohle jedno procento bylo před ostatníma.
Já prostě…
Proč se mnou nikdo nemluví? Proč mi Anna nezavolá? „Mluvila jsem o…“
- Nikdy nic takového neviděla. - Nikdy neviděla, jak se někdo rozčílil?
- Jo. - A co vidí?
Nevím, co vidí. Nebyl jsem u toho. Byl jsem u sebe doma a v soukromí.
Když zvedneš mobil ve společnosti, je to tvoje chyba.
Nevěděly jsme, že to bude takový. Že vybouchneš. Nemělo to konce.
- Byls agresivní. - Bál jsem se.
- Ne, byl to extrém. - Bál jsem se. Proč mi nikdy nevěříš?
Když se vážně rozčílíš, neuklidníš se.
Nevím, co na to říct! To mě nemiluješ?
- Oukej. Tohle ne. - Ne! Jak jako „oukej“?
Ne, začínáš být fakt… Bethany říkala: „Až začne být takový…“
- Nikdy bych ti… - Dám ti prostor.
- Mluvím, a ty odcházíš. - Ne.
Povím ti to pak. Hádej, kdo dorazil?
- Hádej. - Právě o tobě mluvíme.
- Jo? - Ahoj. Jak se máš? Ráda tě vidím.
- Co je to? Dárek? - Prohrál jsem to.
Jeho hloupý a smradlavý boty nechci. Jde tu jenom o ten princip.
Když vyhraju, dodržme dohodu. Potřásli jsme si rukama. Měli jsme dohodu…
- Vezmu si svou výhru. Zkusím si je. - Přede mnou?
Jo. Jsou fakt pohodlný. Moc děkuju.
- Udělal jsem si genetický test. - Jaký z něj máš pocit?
Celý život jsem nechtěl hledat svoje biologické rodiče. Ale teď mě to začíná…
zajímat. Mám pocit, jako by mi chyběla část mého života.
Po testu od firmy 23andMe jsem napsal adopčnímu centru
o informace o mých biologických rodičích. Jestli mají nějaké stopy.
Můj dědeček mě odevzdal do King Dong Baby Home.
Moji biologičtí rodiče se rozešli. „…a od té doby se o vás staral váš dědeček.
Ale chtěl vám poskytnout lepší budoucnost.“
To je šílený. To tohle všechno ví?
- Takže se tě vzdal tvůj dědeček. - Přesně tak.
- Řekl jsi o tom rodičům? - Ne. Máma sem přijede, promluvím si s ní.
- Mám pocit, jako bych ji téměř zrazoval. - Takový pocit mám taky.
- Jo? Taky jsi byla adoptovaná? - Ne, nebyla, ale…
Moc si toho nepamatuju. Jenom to, že…
Jednoho dne mi řekli: „Rozvádíme se.“ A táta se zeptal: „S kým chceš bydlet?“
Ani jsem nezaváhala. Rovnou říkám s mámou. Pamatuju si ten jeho výraz.
Zlomila jsem mu srdce. Bylo to tak rychlý.
A mám pocit, že mi ta část chybí.
- A vidíš další rodiny s otcem a tak… - Chceš ho znát?
- Ztratili jsme kontakt. Nevím, kde je. - Fakt?
Můj otec ví, kde mě najít. Babička se nikdy neodstěhovala.
Takže si říkám: „Když to nezkusí on, proč bych se měla snažit já?“
- Budu plakat. - Neplakej.
Dobře, nebudu. Kde je číšník? Potřebuju vodu.
Jak se vietnamsky řekne „haló“?
Ne.
- Dobře. Haló. - Jo.
Jak říct: „Můžu dostat vodu“?
Nevím, jak to říct. Nedostanu jedničku.
- Není Vietnamec. - Nemluvíte vietnamsky?
- Nejsem Vietnamec. - Aha.
- Odkud jste? - Genetický test!
- Filipínec. - Vážně?
Na Filipínce nevypadáte.
Můžu dostat kokosovou vodu?
- Kokosovou vodu? - Jo.
- Na Filipínce nevypadá. - Ne.
- Taky nevypadáš moc jako Korejec. - Naser si. Mám 78 %.
- Zdravím. - Jak se máte?
Ahoj, Kelly a Andrewe. Ráda vás vidím.
- Růžová vám sluší. - Ráda vás vidím.
Posledních pár dní jsme spolu moc nemluvili.
- Takhle už to prostě dál nejde. - Kde chcete začít?
PSYCHOANALYTIČKA
- Asi tam, kde jsme minule skončili. - Povíte mi o své poslední hádce?
- Ono vlastně nejde o konkrétní hádku. - Dobře.
Zkrátka jsme celkově v toxickým prostředí.
Hádky neberou konce. Někdy se cítím…
vystresovaná.
O čem se hádáte?
O malichernostech. Rychle přerostou v něco většího. Když se mě někdy na něco ptá…
Nezáleží na tom, co mu odpovím. Když to není přesně to, co chce slyšet…
pak je to špatně. Chce slyšet: „Promiň, miluju tě.“
To přesně potřebuju. Pro mě je to nedostatek…
snahy, lásky, soucitu, empatie pro toho druhého.
Nejdřív jsem trpělivá. Utěšuju ho. Ale on pokračuje dál a dál. Ale říkám si:
„Už to nemůžu dál poslouchat.“ On: „Jenom chci, abys mě utěšila a objala.“
Abych byla jeho matka. Je to fakt vyčerpávající.
- Někdy potřebuju objetí a konec. - U toho to nikdy neskončí.
Andrewe, mám pocit, že z vašeho pohledu opakujete svoje dětství.
Ve kterém jste měl pocit, že si na vás rodiče nedělali dost času.
A kvůli tomu si všechno vykládáte jako odmítnutí.
Je moje spoluhráčka. Moje partnerka v životě, který jsme si vybrali.
Chtěl bych s ní komunikovat.
Jde o to, že se strašně milujeme. Ale není to zdravý. Je to toxický.
Jsem z toho unavená.
Chci být šťastná. Už se nechci hádat o blbostech.
Vážně si myslím, že si musí sám vyřešit spoustu věcí.
- Když jsme spolu, nemusí je řešit. - Takže chcete období odloučení. Správně?
- Chci z toho začarovaného kruhu ven. - Máme úžasný a krásný život.
- Jen není dokonalý. To je v pořádku. - Nemyslím.
- Zapracujeme na sobě. Já taky. - Andrewe.
Vaše situace se nezlepší, dokud si nezvolíte život v realitě.
Žiju pouze v realitě.
Realita je taková, že Kelly chce odloučení.
A vy tvrdíte, že máte krásný vztah. To jsou dvě velmi odlišné věty.
Kdyby řekla: „Andrewe, stoprocentně s tebou už nechci být.“
Budu to respektovat. Půjdu dál.
- Ale to řekla. - Jsem jí oddaný.
Kelly, tohle odloučení je pro vás… Chcete, aby to byl definitivní rozchod?
Když jsme to udělali naposledy, vážně jsem doufala,
že to může být jen dočasné odloučení a že všechno vyřešíme.
Ale pro něj existuje jen být spolu, nebo ne.
Takže jste oba ochotní žít odděleně?
Já nevím. Zjistím, co je třeba udělat pro pozitivní změnu,
a zařídím to. Chci, aby byla moje láska šťastná.
Andrewe, nevadilo by vám, kdybych si s Kelly chvíli promluvila?
- Chci s ní prozkoumat, co opravdu chce. - Jo.
- Můžete zatím odejít. - Vrátím se.
Kelly, dělá mi starost, co se stane dnes večer.
Buď budete mít šílený a vášnivý sex a vrátíte se k sobě,
nebo se budete muset chopit kormidla a říct mu, že o tom už nechcete mluvit
a strávíte večer odděleně.
Ať jsme světlem v našich temných chvílích a pro ostatní. Zahrň nás Svým světlem.
Přiveď nás k sobě, Pane. Ve jménu Ježíše.
Mám pocit, protože se pořád rozcházíte a dáváte znovu dohromady,
že bude dobré, když tomu dáme strukturu.
Jo. Když se budu moct vrátit domů, můžu si zabalit kufr na týden.
A můžu zůstat někde jinde.
Dokud se nevystěhuje. Dám mu na to konkrétní čas.
Třeba týden nebo tak. To mi nevadí.
- A máte kam jít? - Ano.
Vím, že v takovém vztahu bych neměla být ani já, ani on.
To od vás bylo milé, že jste nám dal pár minut.
Nemělo by to být tak náročný.
Andrewe, chcete to vyřešit.
A Kelly, vy chcete odloučení.
Tady nejde o to, co chce Andrew, ale co chcete vy.
Máte pocit, že jste řekla všechno, co jste chtěla?
Plán je, že teď budu mít dvě hodiny, abych si sbalila věci na týden.
A ty pak budeš mít týden na to se vystěhovat.
Jak vám to zní?
Doufal jsem, modlil se a pracoval na sobě. A nestačilo to.
Jestli potřebuje rozchod, bezva.
Dal bych jí ho zas a znovu.
Když něco milujete, nechte to jít. Když to má být, stokrát se to vrátí.
A co vy, Kelly?
Myslím, že k odloučení už se dlouho schylovalo. Bude to velmi bolestivé.
Mám vás oba dva moc ráda. Opravdu.
- Ahoj, zlato. - Oukej.
Je to hrozně náročné. Obzvlášť když jste s někým tak dlouho.
Někdy opravdu chci mír. Zkrátka chci stabilitu.
Je na čase jít dál.
KEVINOVA MATKA
- Máš pro mě dárek k narozkám? - Jo.
- Ani jsi mi neposlala smsku. - Protože jsem věděla, že tě uvidím.
Já vím. Jsem špatná matka.
Moc to pro mě znamená, že tady je.
Měl jsem dost času udělat si nové přátele a zařídit si nový život.
Teď uvidí, jaký mám život.
- Děkuji, pane. - To mě naučili přátelé.
- Tvůj táta fakt ne. - Jak se chovat k dámě.
- Dal jsi mi to na botu. - No jo, promiň.
Pořád se zdokonaluju. Chtěl jsem se zeptat, všimla sis něčeho novýho?
- Tvoje tenisky? - Jsou od Diora.
- Bože můj, sundej je. Máš na nich brouky. - Ti tam původně nebyli.
- Aha. Myslela jsem, že to jsou kostlivci. - Jo.
- Kolik stály? - Hádej.
- 650. Víc? - Jo.
- 1500? - Blízko. 1100.
- Zaplatil jsi je? - Ne. Jedna moje kamarádka.
Řekl jsem jí, že kdybych si je koupil, zabiješ mě.
To jsem přesně chtěla říct.
- Takže už nejsi ve stresu? - Je to v pohodě. Zvykám si tady.
Hledám holku, se kterou si budu rozumět. Líbí se mi moje kamarádka Kelly.
Je krásná, vážně motivovaná a soustředí se na svou kariéru…
- Zní jako ty. - Jsem vážně krásnej? Dík.
Ale nevím, jestli chci překročit tu čáru.
Víš, jak to myslím? Aby z nás byl pár. Navíc má přítele.
To není dobrý. Do toho se nepouštěj.
S mámou jsme si strašně blízcí.
Volal jsem jí z vejšky, kdykoli jsem byl osamělý nebo když mi bylo úzko.
Vždycky mi pomohla. Vždycky mi se vším poradila.
Ale zdráhám se jí to říct, protože se bojím, že si to vezme osobně.
Bavíme se spolu naprosto o všem. A já…
- O tomhle jediném jsem se ošíval mluvit. - Ale ne.
Celou dobu jsem vás s tatínkem ujišťoval,
že nemám zájem najít svoje biologické rodiče. Nepřišlo mi to důležité.
Ale teď myslím, že asi chci.
Ale chci vědět, jestli ti to nevadí.
Já bych to vědět chtěla.
- Jo? - Jo, rozhodně.
Rozhodně. Měl bys… Jo. Vždycky mě to zajímalo.
- Fakt? - Asi ze sobeckých důvodů.
Chtěla jsem je najít, aby viděli, jaký úžasný muž z tebe vyrostl. Tak to je.
Opravdu.
Že zkrátka přišli o takového…
Že nemohli vychovat tak skvělého chlapa. Chci vidět jejich výraz, až tě spatří.
- Děkuju ti. - Hlavně mě nerozbreč.
Vážím si toho. Moc to pro mě znamená. Tohle vždycky říkám na otázku,
jestli chci znát svoje biologické rodiče. „Moji rodiče jste vy. Nevím, co by to…“
Vždycky budeme tvoji rodiče.
Mám pocit, že tohle mi jenom zaplní mezery, nic víc.
- Jo, to je důležitý. - Díky, že jsi sem přiletěla.
- Mám tě rád. - Já tebe taky.
- Přišli jsme o západ slunce. - Pěkný. Fakt?
Ne, nepřišli.
Slavím svůj první rok v L.A.
KOUČ VEDOUCÍCH PRACOVNÍKŮ
Můj kamarád Keith je jeden z prvních, který mě kontaktoval díky mým přednáškám.
Přivítal mě u sebe doma. Chtěl jsem to oslavit s dobrou skupinou lidí.
- Tak kdo dorazí? - Kane je nemocnej, jinak by přišel.
Moji kamarádi mě zvou na tolik událostí.
Cítím se vážně poctěný a vděčný, že moji přátelé
můžou dorazit na večírek, který pořádám u Keitha doma.
Bože můj, ty schody. Jinak to nahoru nejde?
- Rád tě vidím. Můj kamarád Keith. - Taky. Ahoj.
- Podívejme se, kdo dorazil! - Ahoj!
- Ahoj. - Keith. Obejmu tě, můžu?
- Rád tě poznávám. - Nápodobně.
Tohle je super. Pěkný a nadýchaný.
- Jako by to byl míč. - Jako z 80. let.
- Ahoj! Vypadáš tak hubeně, Almare! - Ahoj.
GUYŮV MANŽEL
No páni. To je krásný výhled.
- Dorazila Christine! - Ahoj!
- Božínku. Vypadáš jako cukrová vata. - Ale tu cukrovou vatu můžu jíst jen já.
- Promiň. - Ne.
- Maličkost pro tebe. - Ježíš, Chanel! Nikdy jsem Chanel neměl.
- Kelly! - Ahoj!
- Ahoj, jak je? - Nevšimnul jsem si jí.
- Nepoznal jsem tě. - Proč jsi tak tmavá?
- Dva dny jsem nespala, ale jsem v pohodě. - Vůbec na to nevypadáš.
- Protože mám spoustu očního pudru. - Aha.
- Kde je Andrew? - Je…
- Rozešli jsme se. - To myslíš vážně?
- Ale ne! - Jo, holka!
- Ne! Jo, ne. Konečně jsi to udělala? - Nevrátíte se zase k sobě?
- Ne, tentokrát už ne. - Jak to víš?
Stěhuje se pryč. Jo. Za týden budou všechny jeho věci pryč.
- Dobře pro tebe. - Přesně.
- Myslím, že se ti pořádně ulevilo, ne? - Nevím. Začíná nová kapitola.
Oslavíme to. Na svobodnej život!
Gratuluju, Kelly.
- Co takhle Rothschild z roku 1982? - To je starší než já.
- Kolik ta láhev stojí? - Mezi pěti a deseti. Záleží, jestli…
- Myslíš stovek? - Tisíc. Záleží na tom…
- Ahoj. - Otevřel flašku za pět až deset tisíc.
Koukejte si ji vychutnat.
- Jsi v pořádku? - Jsem.
- Bylo to nevyhnutelný. Víš? - Beru to den po dni. Uvidíme, co bude.
Teď jsem v pohodě, mám okolo sebe podporující přátele.
Řeknu to takhle. Život máš jen jeden.
- Není to zkouška šatů. - Jo.
- Jsem připravená na další kapitolu. - Znovu Paříž?
Můžeš si ji naplno užít.
- Mám tě ráda. - I já tebe.
Kevin sedí uprostřed. Anna bude sedět vedle Kevina.
Ať už je to k lepšímu, nebo horšímu, někdy se už prostě nemůžete dál snažit.
Kim bude sedět vedle Anny.
Byla jsem čtyřikrát vdaná. Pokaždé jsme si to moc užili.
I během rozvodu to bylo v pohodě. Záleží jenom na úhlu pohledu.
Lidi vstupují do životů ostatních, aby něco zažili
a pokračovali do další kapitoly.
Máme kimči vajíčka.
- Kimči! - A hovězí bulgogi pro…
- Bulgogi mám moc rád. - Jo!
Kevine, dáš si něco dalšího k pití?
Lidi, chtěl jsem si připít na svůj první rok tady.
A Kelly, je mi líto, že jste se rozešli.
Ať se v budoucnu stane cokoli, vážím si našeho přátelství.
Kelly je oficiálně svobodná. Je k dispozici.
Na tuhle chvíli čekám ode dne, co jsem ji poznal.
- Na nový rok. Na zdraví. - Na všechny dobré věci.
- Díky, Kevine. - Na svobodu!
- Na svobodu. - Díky, lidi.
- Jo! - Na zdraví.
Překlad titulků: Jakub Doležal