A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
ANNA SHAY BIRTOKA
- Készen állok. - Jógázunk?
- Igen. - Jógáztatok már valaha?
Én egyszer igen.
Milyen jóga volt az? Nyújtó-, altató- vagy power jóga?
Rengetegféle jóga létezik.
Nem tudom. Russell Branddel csináltam.
Mutasd, mit tudsz!
Meztelen jóga…
- Várj! Mi nem… - Anna, mit csinálsz?
- Srácok, komolyan! - Helló!
Van egy jógaoktatóm. Ott van.
Azon gondolkodtam, mit csinálhatnánk még a szépségnapon kívül.
És beszéltem a barátnőmmel, aki azt mondta:
„Anna, miért nem jógáztok? Fogadj egy oktatót!”
- Ő a jógaoktatód? - Igen, mert…
- Kane vagyok. Szia! - Hogy vagy?
Anna mellett nem lehet unatkozni.
Bármi, ami az átlagember számára normális dolog,
az Annával életre szóló élmény.
Az orron át is lelegezzetek ki!
Kicsit rogyasszatok térdből!
Karokat a fej fölé! A tenyerek párhuzamosak.
Most a tenyereteket kifordítva,
egyenes térddel próbáljátok meg elérni a lábujjaitokat!
Én nem érem el.
Elnézést!
- Szia! Csini vagy! - Helló!
Azta! Te mindennap
- jógaruhát és gyémántokat viselsz? - Igen.
Christine, mi van rajtad?
Ja, hogy ez egy jógaóra!
- Senki sem szólt, hogy jógázunk. - Nemrég találtuk ki.
Azt hittem, koktélozni jövök. Nekem nem szóltatok.
Teljesen ledöbbentem, amikor Christine kiemelt a partiján.
Tudom, hogy a tömegben
van pár análrajongó, és…
- Anna! - Mi? Én?
Ajánlod, hogy ebben az öltözékben jógázzak,
vagy van valamid, amit felvegyek?
Persze.
Hatalmasat csalódtam magamban,
amiért nem gyanakodtam Anna meghívására.
- Fürdőköpeny vagy leggings? - Leggings.
Baráti koktélozásra hívott át.
Ezt úgy kellett volna értelmeznem: „Kinyírlak, Christine!”
- Oké, gyerekek. - Azta!
- Ebben jógázol? - Gaultier-stílusban.
- Csináljuk! Lennél szíves? - Szeretnéd, hogy segítsek?
- Igen. - Köszönöm, uram!
Hadd nézzem!
- Támaszkodj a vállamra! - Hátrálok… Oké.
- Köszönöm! - Szívesen!
Oké, Anna.
Az életben minden következményekkel jár.
Oké, azonnal megpróbálom megérinteni a lábujjaimat.
Előrelépegetek.
Bemelegítésnek kitartjuk a lefelé néző kutya pózt.
Innen hátratoljuk a csípőnket.
Mi ez?
Ez őrület, Anna!
Kezd melegem lenni.
- A csípőmet nézzétek! - Te jó ég! Mi ez?
Anna, miféle jóga ez?
Ez nem jóga.
Aztán innen hátracsúszunk.
Ő mindennap varjúpózba csúszik neked, Anna?
Egek! Én házas vagyok. Ő nem az.
Mi történik? Ez egy csapda.
Christine fészkelődik.
Segítségkérő tekintettel néz rám.
Azt üzeni a szemeivel: „Segíts, Kane!”
Mire én: „Nem.”
Istenem! Tudom, miért tette ezt Anna.
Csak hogy zavarba hozza Christine-t.
Én semleges maradok. Csak a műsor miatt jöttem.
Felemelem a kezeket. Megragadom a csípőnél.
Aztán felemelem.
Vigyétek el tőle! Vegyétek el!
- Vidd haza! - Ezért kapni fogok.
Anna! Te csináld!
A társadalmi hadviselés szabálya,
hogy az ellenfeled sose lássa, hogy izzadsz.
Nem szoktam izzadni, és nem hagyom, hogy Anna izzadni lásson
a koszos, kísértetjárta házában.
Anna megosztja velünk a szexuális kalandjait,
és én imádom ezt.
Még egyszer jobbra, és még egyszer…
Lenyűgöző.
KEVIN OTTHONA NYUGAT-HOLLYWOOD
ISTENDOBOZ
Hahó!
- Megyek. - Kevin!
- Kane? - Így köszöntöd a vendégeid?
Igen. Nálam vagy.
- Szia! Hogy vagy? - Bocs! Kántáltam.
Így?
Igen. Most keltem fel.
- Mi az? - Ez tiszteletlenség.
- Miért az? - Komolyan?
Mert amikor kántálsz, szent helyen vagy.
Templomba se mész így.
Istenem, Kevin, ne már! Legyen józan eszed!
Anyukáddal is így találkozol?
Ez… Tiszteletet kell tanúsítani.
- Kevin! - Igen?
Adsz enni?
- Igen, kérsz vizet? - Szénsavasat.
- Pénzt hoztál? - A vized.
- Kösz! - Nem pénzt.
Szóval, kapcsolatba léptem a hellyel, ahonnan örökbe fogadtak,
- hogy megtaláljam… a biológiai szüleimet. - A szüleidet.
- Oké. - Szóval, ezt most felolvasom.
„Kedves Mr. Kreider!” Az én vagyok.
„Megkaptuk levelét, melyben az örökbeadásáról érdeklődik.
Sajnos a bíróság nem szolgálhat önnek…
sok információval a biológia szüleit illetően,
ugyanis az aktájában nem szerepelnek,
ahogy születési anyakönyvi kivonat sem.”
„Apa: nincs feljegyzés.
Anya: nincs feljegyzés.”
Azt írja: „Elhagyott gyerek.”
Hadd nézzem!
„Az eredeti családneve Kim, a keresztneve Hongyun,
ezeket a bíróság engedélyével adtuk ki.”
- Igen. 1986. április 10. - Tehát tudják kik a szüleid,
csak nem mondják el?
Nézzük… Oké.
„Kérjük, ne feledje, hogy a nemzetközi örökbefogadások aktái
nem tartalmaznak olyan információt, ami lehetővé tenné a keresést…”
Akkor mi a faszért csináltam ezt?
- Meg akarod találni a szüleidet? - Igen.
Akkor irány Korea!
Ugye?
Senki nem akar ismeretlen lenni a saját történetében.
Érdekel, honnan származom.
Ismerni akarom a gyökereimet, tudni akarom, miért mondtak le rólam.
Egy tiltott románcból születtem?
Lányt akartak, és csalódást okoztam?
Elváltak? A pénz miatt volt?
Többről volt szó?
Bármit kitalálhatok, de tudni akarom, miért történt.
Hogy mi volt az oka.
Szóval nem tudom.
CHERIE ÉS JESSE OTTHONA
- Ebben tuti nincs hús. - Szerintem sincs.
Jadore, kérsz?
Ez nagyon finom.
Tudod, hány kalória van egy holdsütiben? Ötszáz.
- Ötszáz. - Ötszáz.
Ez egy új gyűrű?
Új gyűrű? Nem. Már régi.
- Azt hittem, Jessey végre megkért. - Régi darab. Nem.
- Nem. - Ahhoz olcsó gyűrű.
Sok mindent kidobtam, de megtartottam pár gyógyszert,
ha valakinek…
Nagyi?
Sok mindent kidobtam.
- Igen. Po Po. Ő Po Po. - Po Po? Buddha.
- Nem, ez nem Po Po. Ő Po Po. - Po Po Buddha is lehet.
Rengeteg dolgot kidobtam már.
Úgy érzem, nem akarom kidobni… Úgy érzem ki akarom dobni, de mégsem.
Igen, ezektől meg kell szabadulnod. A képeit tartsd meg!
Ami boldoggá tesz.
Szerintem az a legfontosabb,
hogy mi tesz boldoggá a dolgai közül. Ez a legfontosabb.
Ami elszomorít, azt dobd ki!
Én az elengedésben hiszek.
Szóval, ha nem szolgál, ha nem tesz boldoggá,
akkor dobd ki!
Mikor a buddhizmusban elengedünk az élethez kapcsolódó dolgokat,
bebizonyosodik, hogy léteznek szellemek, valóban itt vannak körülöttünk.
- Én… Igen, még nem zártam le. - Mi jelentene neked lezárást?
Beszélnél vele? Kommunikálni…
Tudni akarom, mikor látom őt újra.
Biztos vagyok benne, hogy Cherie… Ő próbálja elengedni,
de ugyanakkor abban a házban lakik, ahol az anyukája élt,
és folyton azt kérdi, ő itt van-e még.
Ez a nagy kérdés.
Szeretem tudni, hogy anya itt van.
Az is lehet lezárás, hogy: „Anya itt van.
Csak más alakban.
De ez nem baj.” És tiszteld őket, ahogy csak tudod,
és légy jó anyja Jadore-nak!
- Tudod? - Aha. Nagyon lefoglalnak.
Igen.
Drew-val kapcsolatban mindig két Kelly veszekszik.
Az egyik szerint:
„Kelly, el kell őt tüntetned a házból! Ez rossz. A tűzzel játszol!”
Köszönöm. Csirió!
Szép este, mi?
De a másik szerint: „Nézz rá! Olyan édes.
Megváltozott.”
Gyönyörű vagy.
- Köszönöm! - Szívesen!
És valamiért mindig a második Kelly győz.
Miért van az a pulcsidon, hogy: „A szerelem szívás”?
Mert harapós vagyok. Tudod.
- Ez egy vámpíros dolog. - Igen.
Értem. A vámpír vért szív.
Oké. Rendben. Nem tudom.
Oké, jó, ez király.
A szívásra!
Üljünk le egy kicsit!
Van itt egy alátét?
Kínosan érzed magad?
Te igen?
- Néha. - Miért?
Tudom, hogy flörtölök veled.
Még flörtölünk? Nem.
Azt hiszem… Úgy értem… Én… A válasz: igen.
- Kicsit fura… - Te mindig flörtölsz. Én is.
Annyi ideig voltunk együtt,
és most érzem azt először, hogy zavarban vagyunk.
Mintha újra gimis vagy 19 éves lennék.
Nem tudom, más érzés.
Kelly és én nagyon vonzódunk egymáshoz.
Ez olyan, mint egy anyai ölelés. Igazi.
Ilyen szerelem egyszer van az életben.
Nem értem, miért nem un rá soha arra a labdára.
- Nem pont arra, de… - Te vagy az én labdám.
Oké.
Ez tenyérbemászó volt.
Szerinted van jövőnk? A barátságon kívül? A jövőben.
Azt biztosan tudom, hogy az már nem lehet, ami volt.
Ha megszűnnek a dühkitöréseid…
Mert amikor boldogtalan vagy,
és azt érzed, magadra hagytak, vagy bizonytalan vagy, vagy akármi,
az hatással van a kapcsolatunkra.
És fordítva is. Nem mondom, hogy tökéletes vagyok. Nem.
De nem lehet mindig a másik a bokszzsák.
Érted?
Megöleljelek?
Szia, Kilo!
- Szia, Cherie! - Szia, Kane!
Ma nagyon izgulok, mert Tyler Henry átjön.
- Én is izgulok miattad. - Tudom.
- Ő profi. Jókat hallottam róla. - Tudom.
Remélem, jó lesz. Majd mesélj, hogy mi volt!
Egek! Szerintem megjött.
- Majd beszélünk. - Komolyan?
- Oké, szia! - Majd beszélünk. Oké. Szia!
Szia! Hogy vagy?
- Örvendek! - Szia! Nézzenek oda!
- De kedves! - Köszönöm!
Köszönöm a meghívást! Ez olyan jó!
- Micsoda gyönyörű ház! - Köszönöm!
Egek!
Nem tudom, volt-e már ilyen élményed.
- Voltál már lélekolvasáson? - Nem.
Szóval, itt van a jegyzettömböm.
Közben firkálgatni szoktam,
én így meditálok, és kerülök a megfelelő állapotba.
Firkálás közben mindent közvetítek, amit látok, hallok és érzek.
Azt bárki tudja mondani, hogy a szeretted szeretett.
De az elhangzó tények, konkrétumok és részletek
- igazolják a kapcsolatot. - Aha.
Az emberek néha hoznak tárgyakat, néha nem,
és az sem baj. Neked van valami tárgyad?
Van.
Van ez a majom. És…
- Ne mondj túl sokat, mert… - Bocsi!
Semmi baj! Meglátjuk, mit érzek,
- és belemegyünk. - Oké.
Na lássuk!
Oké. Adj egy percet!
Oké.
Rendben.
Úgy érzem itt egy szülőről van szó…
Az, akit érzek,
mintha idő előtt hunyt volna el.
- Hány évesen halt meg ez a személy? - Ötvenkilenc.
Ötvenkilenc.
- Édesanyád hunyt el, ugye? - Igen.
Van egy utalás egy kislányra,
és ez egy konkrét eset,
egy fontos dolog, ami kétéves korában történik.
Van egy utalás egy nagymamára, aki folyton…
Azt hiszem, ezt ki kell emelnem.
- A lányom kétéves volt anya halálakor. - Oké. Egy pillanat!
És mi van a távolsággal?
Szóval valaki nem volt ott édesanyád halálakor,
- valaki távol volt? - Én voltam az.
Szóval nem tudtál ott lenni?
- Ott akartam lenni. - Értem.
Ez… Azt érzem, hogy ezért nem hibáztat téged.
El akarja engedni.
Azt érzem: „Semmi baj.”
Szeretném, ha tudnád, hogy tényleg: „Semmi baj”.
Az jön át, hogy semmi baj ezzel.
Érdekes. A majom szagokat és illatokat hoz elő.
És van egy utalás egy parfümre, amit anyukád használt.
És mintha azt érezném,
és ez a személy is ott lenne közben.
Ezt konkrétan érzem.
Az a vicces, hogy bevittem a parfümjét a kórházba, befújni a szobáját.
Óriási.
A nővérek mondták is, hogy Chanel Number 5 illat van.
- Ez jó. - Igen, és…
Mert azt akartam, hogy otthonosan érezze magát,
mivel nem jöhetett haza.
Ez bizonyítja a szeretetedet. És az erődet.
A jövőben fogunk még találkozni?
Egyértelműen. Kétség kívül.
Mind újra találkozunk a szeretteinkkel. Ahogy ők is az övéikkel.
De honnan tudom…
Megnézhetjük. Lássuk!
Hadd firkáljak, és meglátjuk mit érzek. Egy pillanat.
Érzek valamit.
Lássuk, mi ez!
Ez egy jel lesz, amit itthon látsz majd.
Szerinte a lányod látni fogja őt.
Ezt jegyezd meg! A lányod kapcsolatba lép vele.
És egy olyan esetre utal,
amikor a lányod egy sarokba néz, és beszél.
Remélem, hogyha látod ezeket a jeleket, befogadod őket.
Ez jó dolog.
És akkor találkozom újra anyával? Nem tudom…
Jó kérdés. Remélem, tudod, hogy édesanyád része marad a te
és a gyerekeid életének is.
- Igen. - És ő látja ezt.
Sziasztok!
- Ki szervezte ezt? - Szia!
Szia! Hogy vagy?
- Csüccs le! - Szia!
Christine!
Ajándékok!
- Ajándékot kapunk? - Ajándék!
Hoztam mindenkinek…
- Azta! - Ne!
- Ez nagyon kedves. - Honnan szerezted?
Ez igazi arany?
- Te jó ég! - Nagyon cuki.
Igazi arany.
- Olyan cuki. - Tessék!
Megpróbálok majd lőni pár képet.
- Támaszd neki ennek! - Tessék!
Várj, hoztam valamit, ami tökéletes.
JAIME BARÁTJA
- Chanel! Ez tollasütő? - Oké.
- Chanel. Szénszálas. - Gyerünk!
A part nem a kedvenc helyem.
Mert közel van a víz, amiért nem rajongok,
de kell valami az Instagramra.
- Mehet? - Aha.
Oké.
- Lassíts, Jaime! - Még Jaime! Újra!
Kicsit lejjebb a fejedet!
Jaime ruhája megkérdőjelezhető.
Most először nem tetszett Jaime ruhája.
Mondom: „Jaime, meghalt a stylistod, vagy mi?”
Garbót a partra?
Versenyezzetek velünk a hátatokon!
Van hajhosszabbításom,
- az plusz súly. - Futunk?
- Kész? - Várj! Hogy…?
Oké. Kész? Egy, kettő…
- Kész? Egy, két, há'. - Kane!
Igen!
Te jó ég!
- Leülök. Elfáradtam. - Én is.
- Sétálunk egyet? - Igen.
Miután randiztunk Kellyvel, nem tudom hányadán állunk.
Nem hívott. Nem is írt.
Az ő térfelén van a labda, és…
Találkoztál Drew-val?
Egy parkban találkoztunk.
Gyakorolta a Power Rangers-mozdulatát, vagy mi?
Azt a hálószobában szokta.
Csak viccelek. Sétáljunk tovább!
- Power Ranger akarok lenni. - Sétálj!
Igen, találkoztunk. Érzelmileg túlfűtött találkozás volt.
Csak barátok vagytok? Nem volt semmi?
Most azt próbáljuk felmérni, működik-e majd a barátság.
De tudtok igazából barátok lenni?
Nem tudom, hogy lehetünk- e már barátok.
Szerintem a köztük lévő kapcsolatnak meg kell szakadnia.
Nem létezik, hogy Drew a barátja lesz.
- Szóval… - Mit éreztél, amikor megláttad?
Vegyes érzelmeim voltak. Sokáig voltunk együtt,
így természetes, hogy meg akarom érinteni, ölelni, csókolni, de…
Megtetted?
Nem.
Ez haladás.
Nem akarok titkolózni a barátaim előtt, hazudni sem akarok.
Csak nem vagyok kíváncsi a véleményükre.
Csak élni akarom az életem.
Szóval…
Tudod, hogy nagyon fontos vagy nekem.
Csak úgy érzem, ez a dolog Andrew-val még annyira friss.
Máson járt az agyam, mikor találkoztunk. És szerintem jobb, ha barátok maradunk.
Tudod? Mert…
Mármint, próbálok őszinte lenni veled.
Úgy érzem, olyan régóta vagyunk barátok, és ez, ez…
Nem tudom. Testvéremként tekintek rád.
Testvéredként?
Igen.
Te jó ég!
Ennél több kell.
Most barátként van rád szükségem.
Barátként kellek?
Jó tanácsokat adsz. Tudod?
- Az menni fog. - Igen?
Istenem! Nem erre számítottam.
Nem hittem, hogy egyből csak barátkozni akar.
Azt hittem, kapok egy esélyt.
- Megnézem a naplementét. - Oké.
Úristen!
- Mi baja Kevinnek? - Ne, Kevin, ne!
- Ez egy nyilvános strand. - Vegyétek el a gatyáját!
Jadore!
CHERIE LÁNYA
Jadore?
Hol vagy?
Po Po.
Jadore? Mit keresel itt?
Po Póról beszélek.
Miért beszélsz Po Póról?
- Po Po beszélt… - Tessék?
Mi az, Jadore?
Po Po az Jevon.
Tyler azt mondta, tartsam nyitva a szemem,
és keressem anya jeleit.
Ő itt Po Po.
- Tényleg? - Tényleg.
Po Po „nagyit” jelent kantoni nyelven,
így mikor Jadore azt mondja: „Po Po az Jevon”,
azt hiszem, az egy jel, hogy Jevon lehet az anyukám.
Jevon, te vagy Po Po?
Reinkarnálódtál?
A buddhizmus szerint a reinkarnáció egyértelműen lehetséges.
Ez azt jelenti, hogy visszatérhetünk egy másik ember képében.
Most mondasz nekem valamit, Jevon?
Hogy te vagy Po Po, Jevon? Ez egy igen?
Mikor anya kórházban volt, mondtam neki,
hogy visszatérhet Jevonként, ha akar, és én gondját viselem,
és felnőhet Jadore-ral, és egy nagy, boldog család leszünk.
Jevon! Azért jöttél, hogy megtalálj?
Anya egyenesen a szemembe nézett, és azt mondta: „Jó.”
És anyának kell gondoskodnia rólad élete végéig, jó?
Jobban, mint valaha.
- Mi a helyzet? - Minden rendben.
Újdonsült anyaként sok időt töltök Jevonnal és Jadore-ral,
És vannak napok, mikor úgy érzem…
Lehet, hogy anya Jevonban reinkarnálódott?
Úgy érzem, hogy talán Jevon az anyám.
Vannak napok, mikor úgy érzem…
Tutira egy rokonod. A buddhizmusban mindig egy rokonod tér vissza a gyermekedként.
Teljesen hiszek a reinkarnációban.
Ahhoz, hogy ilyen szerencsés legyek, sokat kellett visszaadnom.
Biztos, hogy olyan ember voltam, aki sok jót tett.
Talán egy királyi méltóság. Nem tudom, de…
a szexmániások gyakran galambként térnek vissza.
így például Kevin is lehet, hogy galamb lesz.
Látsz jeleket?
Igen. Például Jadore „Po Pónak” szólította Jevont.
Ez fura?
A gyerekek általában látnak dolgokat.
A buddhisták szerint a gyerekek szabadok, ezért van harmadik szemük.
Látják a szellemeket, és olyasmiket, amiket mi, felnőttek nem látunk.
Megnézzük Jevont?
- Csak babakocsiban láttam. - Igen.
Oké, igen. Menjünk Jevonhoz! Remélhetőleg…
- Ébren van. - …ébren van.
Cherie, az jó jel, hogy nem sír.
Miközben fogod?
- Azt jelenti, jó az energiám. - Oké.
Ha valakinél sírnak, azzal szellem van.
Igen, anyám imád téged.
Letehetem…
- Istenem! Beszart. - Kakilt.
Jaj, ne! Ne! Ez túl sok. Ez…
- Várj! - Nem akarom ezt látni.
Tisztába teszed?
- Nem, nem fogom… - Komolyan.
Nem.
Istenem! Nem akarom látni az anyja péniszét.
- Üdvözlöm! - Üdv!
- Örvendek. Jöjjön! - Én is.
Mivel nem jutok több információhoz a szüleimről,
vagy arról, hogy miért mondtak le rólam, vagy a történtek részleteiről,
gondoltam, a hipnoterápia felszabadíthatja az emlékeket és a gátakat,
amelyek meggátolnak abban, hogy bármire is emlékezzek Koreából.
Kicsit ideges vagyok most,
mert emlékezni akarok a dolgokra, de félek, hogy nem fogok.
Az emlékek kicsit meg tudnak tréfálni bennünket, így arra kérem,
hogy ne ítéljen meg egy emléket se…
Bármi.
…amíg nem végeztünk!
Nagyon szkeptikus vagyok.
A legjobb eshetőség az, hogy újra tudok majd koreaiul,
vagy legalább eszembe jut anyám vagy apám arca.
Kezdésnek lélegezzen lassan, mélyen és nyugodtan!
És csukott szemmel elkezdheti megtapasztalni
az éberség fokozatos átalakulását…
és csökkenését.
Először arra kérem,
hogy képzeljen el egy gyönyörű, lefele tartó lépcsőt!
És ez a lépcső visszavisz minket az időben.
Szóval most visszaszámolok 20-tól 5-ig,
és mikor az öthöz érek, ön képes lesz felidézni
egy élményt, ami ötéves kora körül érte önt.
Szóval, most készülődik, hogy elinduljon lefelé.
Mikor elhangzik a „húsz”, lép egyet lefelé.
Tizenkilenc, 18, 17,
tizenhat,
kilenc, nyolc, hét,
hat és öt.
Szóljon, mikor odaért!
Szülinapom van.
Boldog születésnapot, Hongyun!
Lufik.
Egyedül vagyok.
Azt hiszem, korán keltem.
Szóval felkelt, és körülnézett?
Hagyjuk, hogy ez az emlék elhalványuljon!
Most öttől háromig számolok.
Szép lassan visszalebegtetem.
Öt, négy és három.
Hároméves.
Most hol van, és mi történik?
Repülőn ülök.
És van mellettem valaki.
Egy ázsiai nő.
Félek.
Nem tudom, hova megyek.
Arra vagyok kíváncsi, hogy ön, a felnőtt Kevin
mit mondana annak a félő kisfiúnak.
Elmondanám neki, hogy szeretni fogják ott, ahova tart.
És mondja el, mi történik most!
- Csak szomorú vagyok. - Értem.
Szeretném, ha kapcsolatba lépne a felnőtt énjével.
Ölelje meg azt a kisfiút, mondja el neki, hogy minden rendben lesz!
Most visszaszámolok, mégpedig háromtól nulláig.
Mikor a nullához érek, visszamegy egészen
a születése előttre pár nappal.
El tudja mondani, mit tapasztalt lélekként,
mielőtt Kevinként életre jött?
Három, kettő, egy, nulla.
Legyen ott, pár nappal a születése előtt!
A születést nem vesszük át, csak azt, amit lélekként érez.
Mintha egy medencében lennék.
- De nagyon meleg van. - Igen, meleg. Igen.
Hangolódjon rá az édesanyja energiáira!
Mondja el, mit érez belőlük!
Ő is fél.
Fél? Igen.
Mit gondol a babáról?
Szerintem nem akarja.
Most kapcsolódjon le az anyjáról!
Álljon meg egy pillanatra, és szedje össze magát!
És most szeresse azt a babát!
Nagyszerű élete vár rá, és egy anya, aki nagyon akarja őt.
Csak eltart egy darabig, mire rátalál.
Most lassan egytől ötig számolok.
Egy, szép, mély levegőt vesz.
Jó.
Kettő, három és négy.
Jön felfelé.
A teljes, tudatos éberség felszínéig jön fel.
Öt, kinyitja szemét, teljesen visszajön,
és jól érzi magát.
Hogy van?
- Milyen volt? - Nem semmi élmény volt.
Hát nem.
Sok érzelmet élt meg. Hogy érzi most magát?
- Megkönnyebbültem. - Igen.
Egészen megkönnyebbültem.
Nem hittem, hogy így lesz,
de ez egy érzelmi déjà vu volt.
És őrültségnek érzem,
de nagyjából értem a sámánokat. Mintha a szellemek beszélnének hozzád.
Úgy éreztem, mintha valami beszélne hozzám.
Azt hiszem, megbékéltem vele.
Jó.
Már értem, hogy tényleg az anyám volt.
Meg volt ijedve, és a saját életére gondolt.
Nem azt gondolta, hogy: „Kevin béna.”
Úgy érzem, a seb már csak sebhely.
Gyógyul.
Megölelhetem?
- Hogyne, persze. - Oké.
Hívjuk fel Ba Bát!
Szia, kicsim! Mit csinálsz? Szundizol?
- Igen. - Mikor van a megbeszélés?
- Mi? Hétkor. - Mikor van a megbeszélés?
Jessey elutazott, és kell valaki, akivel beszélni tudok.
El kell mondanom neki, mit érzek,
és vannak pillanatok, mikor úgy érzem, hogy talán Jevon az anyukám.
Nem tudom. Tegnap este beszéltem Jevonhoz,
és úgy érzem…
Szerinted anyukám benne reinkarnálódott?
Dee Dee?
Igen.
Mármint…
Nem tudom, de remélem, nem.
Mert Jadore elkezdte Jevont „Po Pónak” hívni.
Nem tudom. Szerinted? Anya orrát örökölte.
Mit gondolsz?
Kicsim! Halló?
Ébresztő!
Nem tudom, mit mondjak.
Mi van, ha ő az anyám, és szopja a mellem?
Ez elég fura.
Abba kéne hagynom a szoptatást. Ugye? Ez nagyon fura.
Amikor felkelek,
majd mondd el, hogy ez valóság volt vagy álmodtam!
- Tessék? - Ba Ba!
- Szia! - Mi a helyzet?
- Hogy vagy? - Jól. Ő kicsoda?
- Ez a nő nevet fel. - Ő Mrs. Lee?
- Kevin vagyok. Önt hogy hívják? - Kimmy.
- Kim és Kimmy. - Kimmy! Ez gyönyörű.
Olyan vagy, mint a fiam.
Hasonlítasz az öcsémre.
- Igen, hasonlítasz rá! - Kim ezért piszkál.
Ez igaz.
Mindig piszkáltam a kisöcsémet.
- Hogy vagy? Mi újság? - Jól. Te jó ég!
Életem élményén vagyok túl.
Engem örökbe fogadtak, és nem tudom, kik a biológiai szüleim,
és valaki ajánlott egy hipnoterapeutát,
hogy feltárjak pár elfelejtett emléket.
Hipnotizált valahogy?
Nem így. Azt nagyon akartam.
Igen.
De nem, csak hallgattam, ahogy beszél, és ez, hát igen, intenzív volt.
Nem ugrottak be képek, de elöntöttek az érzések.
De a legjobban az ütött meg, mikor megkérdezte,
hogy mit érez anyukám.
Úgy ellazultam, hogy emlékeztem az érzésre.
Tudtam, hogy nem akart megtartani, és azt mondtam, félt.
És erre nem számítottam,
mert megtudtam, hogy 80%-ban koreai, 20%-ban japán vagyok.
Az elméletem szerint
a családból valakiben volt egy kis japán, és a koreaiak akkoriban
nem szerették a japánokat,
mert ők megszállták, és gyarmatosították Koreát.
Ez valakinek valószínűleg nem tetszett.
De amit ebből megértettem, az volt,
hogy nem akarta a babát.
Szóval, úgy éreztem, ezt lezártam magamban,
mert annyira nyugodtnak és megkönnyebbültnek éreztem magamat,
mikor átéltem ezt az egészet.
Mintha új ember lennék.
Ettől még jobban szeretem a családomat, a szeretteimet.
Aha.
A regressziós terápia legjobb hozadéka az, hogy már nincs bennem ez a görcs.
Nem kell mindenáron megtalálnom őket.
A szüleim a szüleim.
Nem azok, akiké a sperma és a petesejt volt,
hanem akik felneveltek és szerettek.
És ha egy családba születsz, annak nincs választása.
Az én családomnak volt. Nem volt kötelező örökbe fogadniuk.
És ők kifejezetten engem akartak örökbe fogadni.
És ez sok vigaszt nyújtott nekem.
Kaptam egy második esélyt ezzel a családdal.
Felneveltem a gyerekeimet.
Tisztelettel és szeretetben. A jó karma miatt.
Ha jót teszel, veled is jó történik.
Igen. Ebben hiszek.
Mikor elhagyjuk ezt a világot, nem viszünk el semmit.
Szóval minden napot becsülj meg!
Beszélhetek anyuddal mindennap?
- Kedves vagyok. - Azta!
- Szeretem anyukádat. - Szeretnéd őt, mi?
Muszáj mindig elrontanod?
Csak kérdeztem. Ennyi.
Fura lett ez a beszélgetés.
Hol voltál? Vásároltál?
- Ez Shawn egyedi órája. - Csak 11 van belőle.
Tippelj, ez hanyadik!
Nyolcadik?
Rendben, persze. Szóval kitaláltad.
- Mit csinálsz? - Megint anyára gondolok.
Mire gondolsz?
Nem tudom. Úgy érzem, hogy itt van,
aztán meg úgy, hogy nincs,
aztán úgy érzem, egy részem mindennap vele szeretne lenni.
Tudod?
Ha anyukád itt van, hát itt van.
De nem hiszem, hogy ő lenne Jevon.
Értem.
Szerintem az nagyon nehéz lenne.
Ha ezzel a tudattal élsz.
Tudod?
Mert Jevont önmagáért kéne szeretned. Igaz?
Nem kéne, anyukádat összekötni Jevonnal.
Ne aggódj! Semmi baj.
Tudom, hogy az, hogy Cherie-nek hiányzik az anyukája,
nem múlik el egyhamar.
Szerintem nagyon jó, hogy a szívében és az emlékeiben is őrzi őt.
Szerintem mindig emlékezni fogsz rá, nem kell aggódnod, hogy elfelejted őt.
Anyukád valószínűleg itt lazul a szobában.
Épp ott.
Bárcsak így lenne!
Amikor Cherie-t boldognak és mosolyogni látom,
az a világ egyik legcsodálatosabb érzése.
Csak szeresd Jevont!
Örülj neki, hogy anyukád itt van,
látja felnőni az unokáit, és a közeledben van.
Ennél nem kell több.
A szüleink elvesztésének feldolgozásához nincs útmutató.
Ez nem könnyű.
Még tíz év múlva sem lesz az,
és nem tudom, elképzelni, hogy ezen Jessey nélkül menjek keresztül.
Bár néha azt hiszi őrült vagyok, mindig számíthatok rá bármiben.
Öleljük meg anyut!
Köszönöm!
CINDY TRAN EMLÉKÉRE 1960-2019
A feliratot fordította: Tóth Norbert