‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎REȘEDINȚA ANNEI SHAY
‎- Sunt gata. ‎- Facem yoga?
‎- Da. ‎- Ai făcut vreodată yoga?
‎O dată.
‎Ce fel de yoga?
‎Yoga pentru somn, ‎stretching sau power yoga.
‎Sunt multe tipuri de yoga.
‎- Nu știu. Am făcut-o cu Russell Brand. ‎- Arată-ne ce știi.
‎Yoga pe dezbrăcate…
‎- Stai. Nu am… ‎- Anna, ce faci?
‎- Băieți, fiți serioși. ‎- Bună!
‎Am instructor de yoga. Uite-l!
‎Mă gândeam ce să mai facem ‎în afară de o zi de spa?
‎Vorbeam cu prietena mea și mi-a spus:
‎„Anna, de ce nu faci yoga? ‎Ia-ți un instructor.”
‎- E instructorul de yoga? ‎- Da, pentru că…
‎- Sunt Kane. Îmi pare bine. ‎- Încântat.
‎Nu te plictisești niciodată de Anna.
‎Orice experiență de rutină ‎pentru o persoană obișnuită
‎devine experiență de viață cu ea.
‎Expirați și pe nas.
‎Îndoiți ușor genunchii.
‎Ridicați brațele ‎și țineți palmele în paralel.
‎Sus palmele, genunchii drepți, ‎aplecați-vă spre degetele de la picioare.
‎Nu ajung.
‎Scuze.
‎- Bună! Ce drăguță ești! ‎- Bună!
‎Doamne! Porți zilnic ‎echipament de yoga cu diamante?
‎- Da. ‎- Serios, ce ai pe tine?
‎E ora de yoga!
‎- Nu m-a anunțat nimeni. ‎- A fost pe neașteptate.
‎Credeam că vin la un cocteil. ‎Nu știam că e yoga.
‎Christine m-a șocat când a vorbit ‎despre mine la petrecerea ei.
‎Știu că în mulțime ‎avem persoane pasionate de sex anal…
‎- Anna. ‎- Ce e? Eu?
‎Îmi recomanzi ‎să fac yoga în această ținută
‎sau ai ceva pregătit pentru mine?
‎Sigur.
‎Sunt foarte dezamăgită de mine ‎că nu m-am îndoit de invitația Annei.
‎- Halat sau colanți. ‎- Colanți, desigur.
‎M-a invitat la un cocteil.
‎Trebuia să înțeleg: „Te omor, Christine.”
‎Bine, copii.
‎- Faci yoga așa? ‎- Yoga în stil Gaultier.
‎- S-o facem. Te rog. ‎- Vrei să te ajut?
‎- Sigur. ‎- Mulțumesc, domnule.
‎Să vedem.
‎- Ține mâna pe umărul meu. ‎- Trag… Bine.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Bine, Anna.
‎Totul are consecințe în viață.
‎Mă aplec la degetele de la picioare.
‎Merg puțin înainte.
‎Rămânem puțin în poziția asta ‎până ne încălzim.
‎De aici, coborâm șoldurile.
‎Ce e asta? E o nebunie, Anna!
‎M-am încins.
‎- Urmăriți șoldurile. ‎- Doamne, ce e asta?
‎Anna, la ce fel de yoga ne-ai invitat? ‎Asta nu e yoga.
‎Vom aluneca puțin de aici.
‎Așa alunecă pentru tine zilnic, Anna?
‎Vai de mine! Sunt măritată. Ea nu e.
‎Ce e asta? E o ambuscadă.
‎Christine se fandosea. ‎Se uita la mine: „Ajutor!”
‎Îmi cerea ajutorul din priviri.
‎Dar nu am acceptat.
‎Mi-am dat seama de ce a făcut Anna asta. ‎Voia s-o facă de râs pe Christine.
‎„Sunt imparțial.” ‎Sunt aici să privesc doar.
‎Îi ridic mâinile, o apuc de talie.
‎Și o salt.
‎Ia-o de aici! Ia-o!
‎- Du-o acasă. ‎- O să am probleme!
‎Anna! Fă tu asta!
‎Una dintre regulile războiului social ‎e să nu te vadă adversarul la ananghie.
‎De obicei, nu mă pierd cu firea ‎și n-am de gând să-i dau satisfacția asta
‎în casa ei perversă și bântuită.
‎Anna ne împărtășește aventurile ei sexuale
‎și îmi place.
‎Încă una la dreapta, încă una…
‎Uimitor!
‎CASA LUI KEVIN
‎Salut!
‎- Vin imediat. ‎- Kevin.
‎- Kane? ‎- Așa îți întâmpini oaspeții?
‎Da. Ești în casa mea.
‎- Bună! Ce mai faci? ‎- Scuze. Psalmodiam.
‎- Așa? ‎- Da. Tocmai m-am trezit.
‎- Ce? ‎- Ce lipsă de respect!
‎- De ce? ‎- Pe bune?
‎Psalmodierea e un lucru sacru. ‎Ca și cum ai merge la biserică în chiloți.
‎Doamne, Kevin! Ai puțin bun simț.
‎Stai în chiloți în preajma mamei? ‎Trebuie să ai respect.
‎- Kevin, îți hrănești oaspeții? ‎- Ce e?
‎- Dorești apă? ‎- Minerală.
‎- Îmi dai bani? ‎- Apa ta minerală. Nu sunt bani.
‎Am luat legătura ‎cu centrul de unde am fost adoptat.
‎- Ca să-mi găsesc părinții biologici. ‎- Părinții biologici.
‎- Bine. ‎- Voi citi cu voce tare.
‎„Dragă domnul Kreider.” Eu sunt.
‎„Am primit cererea dv. ‎de informații despre adopție.
‎Din păcate, ‎tribunalul nu vă poate pune la dispoziție…
‎prea multe informații, ‎deoarece dosarul nu conține date
‎despre identitatea părinților dv. ‎sau certificatul de naștere original.”
‎„Tatăl nu are identitate.
‎Mama nu are identitate.”
‎Scrie: „Copil abandonat.”
‎Să văd.
‎„Numele de familie Kim ‎și originea familiei Hongyun
‎sunt furnizate cu acordul tribunalului.”
‎Da. 10 aprilie 1986.
‎Îți cunosc părinții și nu vor să-ți spună?
‎Să aflăm. Bun.
‎„Dosarele de adopție internațională
‎nu includ informații ‎care să înlesnească identificarea…”
‎De ce naiba am făcut asta?
‎- Vrei să-ți găsești părinții? ‎- Da.
‎Du-te în Coreea.
‎Nu?
‎Nimeni nu-și dorește ‎să aibă un istoric necunoscut.
‎Vrea să știu de unde provin, să-mi cunosc ‎originile și să aflu de ce m-au abandonat.
‎Să fi fost vorba ‎de o poveste de amor interzisă?
‎Voiau o fată, iar eu i-am dezamăgit?
‎A fost vorba de un divorț ‎sau de probleme financiare?
‎Sau e mai mult de atât?
‎Pot să-mi creez diferite scenarii, ‎dar vreau adevărul.
‎Care e motivul?
‎Nu mai știu.
‎CASA LUI CHERIE ȘI A LUI JESSEY
‎- Sigur nu e cu carne. ‎- Nici eu nu cred.
‎Dorești și tu, Jadore?
‎E foarte bun.
‎Știi câte calorii are Prăjitura Lunii? ‎Cinci sute.
‎- Cinci sute. ‎- Cinci sute.
‎E un inel nou?
‎Nou? Nu, îl am de mult.
‎- Credeam că te-a cerut Jessey. ‎- Nu.
‎- În sfârșit! ‎- Nu!
‎E prea ieftin inelul pentru asta.
‎Am scos multe de aici, ‎dar am păstrat niște medicamente
‎în caz de…
‎Bunica?
‎Am scos lucrurile ce țin de moarte.
‎- Da. E ‎Po Po. ‎- Po Po? ‎E Buddha.
‎- Nu, nu e ‎Po Po.‎ Ea e ‎Po Po. ‎- ‎Și ‎Po Po ‎poate fi Buddha.
‎Am scos multe de aici.
‎Aș mai scoate unele lucruri, ‎dar nu îmi vine.
‎Da, trebuie să scapi de ele. ‎Dar să păstrezi fotografii.
‎Ceea ce te face fericită.
‎Cel mai important e să te simți bine ‎când te uiți la lucrurile ei.
‎Aruncă tot ce te întristează.
‎Eu mă străduiesc să renunț.
‎Dacă nu te face fericită,
‎scoate-le de aici.
‎În budism, ‎când renunți la anumite lucruri,
‎îți dai seama că există spirite ‎și că suntem înconjurați de ele.
‎- Da, încă nu mă simt împăcată. ‎- Ce înseamnă împăcare pentru tine?
‎Vrei să vorbești și să comunici cu ea?
‎Vreau să știu când o voi revedea.
‎Cred cu tărie ‎că Cherie vrea să lase totul în urmă,
‎dar locuiește în casa ‎în care a locuit mama ei
‎și se întreabă: „Oare e încă aici?” ‎Asta e marea întrebare.
‎Îmi place să știu că mama e aici.
‎Împăcarea poate fi: „Mama e aici. ‎Doar că în altă formă.
‎Sunt împăcată cu asta ‎și o voi onora cât voi putea.
‎Voi fi cea mai bună mamă pentru Jadore.”
‎- Știi? ‎- Da. Mă țin foarte ocupată.
‎Da.
‎Mereu aud două voci ‎când mă gândesc la Drew.
‎Prima îmi transmite:
‎„Kelly, scoate-l din casă. E rău. ‎Te joci cu focul.”
‎Mulțumesc. Noroc.
‎Frumoasă seară, nu?
‎Cea de-a doua: „Uită-te la el. ‎E atât de dulce. S-a schimbat.”
‎Ești frumoasă.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Cea de-a doua voce o acoperă pe prima ‎de fiecare dată.
‎De ce scrie pe tricoul tău ‎„Dragostea te seacă”.
‎Îmi place să mușc, știi bine.
‎- E o chestie de vampir. ‎- Da.
‎Înțeleg. E un vampir care-ți suge sângele.
‎Bine.
‎Nu știu.
‎Bun, e grozav!
‎Să bem în cinstea asta.
‎Să ne așezăm puțin.
‎Avem suport pentru pahar?
‎Nu te simți ciudat, nu?
‎Tu te simți ciudat?
‎- Uneori. ‎- De ce?
‎Știu că flirtez cu tine.
‎Încă flirtăm? Nu.
‎Cred că… Răspunsul e da.
‎- E ciudat. ‎- Ești născută pentru a flirta.
‎La fel și eu.
‎Am fost împreună atât de mult timp,
‎dar e prima oară ‎când simt că am emoții în preajma ta.
‎Mă simt ca un licean de 19 ani.
‎Pare diferit.
‎Eu și Kelly suntem atrași unul de altul.
‎E ca îmbrățișarea mamei. E pe bune.
‎E o dragoste unică.
‎Nu înțeleg de ce nu-și pierde interesul ‎pentru mingea aia.
‎- Nu pentru mingea aia… ‎- Tu ești mingea mea.
‎Bine.
‎Ți-a ieșit.
‎Vezi un viitor pentru noi? ‎În afară de relația de prietenie?
‎Știu sigur că nu mă pot întoarce ‎la ce am avut.
‎Dacă se rezolvă problema furiei…
‎Tu ești nefericit,
‎ai de-a face cu trauma abandonului ‎sau alte nesiguranțe
‎și totul se răsfrânge ‎asupra relației noastre.
‎La fel și la mine. ‎Nu spun că sunt perfectă.
‎Dar partenerul tău ‎nu poate fi sacul tău de box.
‎Înțelegi?
‎Vrei o îmbrățișare?
‎Pa, Kilo!
‎- Bună, Cherie! ‎- Bună, Kane!
‎Sunt foarte entuziasmată. ‎Vine Tyler Henry.
‎- Mă bucur mult pentru tine! ‎- Știu.
‎E pe bune. ‎Am auzit lucruri bune despre el.
‎Să-ți meargă bine. ‎Și să mă anunți cum a fost.
‎Doamne, cred că a ajuns!
‎- Pe mai târziu. ‎- Chiar?
‎- Bine. Pa! ‎- Pe mai târziu. Pa!
‎Bună! Ce mai faci?
‎- Mă bucur să te cunosc! ‎- Bună!
‎- Ce drăguță ești! ‎- Mersi.
‎Mersi că m-ai primit! E tare!
‎- Ce casă frumoasă! ‎- Mersi.
‎Doamne!
‎Nu știu dacă ai mai făcut asta.
‎- Ți s-a citit vreodată? ‎- Nu.
‎Am agenda cu mine.
‎De obicei mâzgălesc în timp ce meditez ‎și intru în zonă.
‎În timp ce mâzgălesc, ‎îți povestesc tot ce văd, simt sau aud.
‎Toți îți vor spune că te-a iubit.
‎Însă detaliile pe care le auzim ‎validează această conexiune.
‎Uneori lucrez cu obiecte, ‎dar unii nu le au
‎și mă descurc și așa. Ai un obiect?
‎Am.
‎Am această maimuță. Și…
‎- Nu-mi spune prea multe. ‎- Scuze.
‎E în ordine. Să vedem ce aflu.
‎- Să începem. ‎- Bun.
‎Să vedem.
‎Bine. Dă-mi o secundă.
‎Bine.
‎E vorba despre un părinte, deci…
‎Persoana pe care o văd ‎a trecut în neființă de curând.
‎- Câți ani avea? ‎- 59.
‎59.
‎- Presupun că e vorba de mama? ‎- Da.
‎Văd însă o fetiță
‎și-mi dă senzația ‎că urmează să împlinească doi ani.
‎Văd și o bunică…
‎Trebuie să subliniez ceea ce văd.
‎Când mama a murit, fiica mea avea doi ani.
‎Bine. Numai puțin.
‎Să vorbim despre distanță.
‎Nu i-a fost nimeni alături când a murit.
‎- E vorba de distanță. ‎- Eu.
‎Nu i-ai fost alături în acel moment?
‎- Și mi-aș fi dorit. ‎- Am înțeles.
‎Simt că vrea să renunțe la asta ‎și să șteargă cu buretele.
‎E împăcată.
‎Vrea să fii cu totul împăcată cu tine.
‎E împăcată cu acest moment.
‎Interesant. Mă face să mă gândesc ‎la mirosuri și arome.
‎Face referire la un parfum ‎folosit de mama ta.
‎Îmi dă de înțeles că îl miroase
‎și că e cu o anumită persoană ‎când face asta.
‎E ceva în sensul ăsta.
‎Eu îi duceam parfum la spital.
‎- Îi parfumam salonul. ‎- Bun.
‎Asistentele spuneau: ‎„Doamne, miroase a Chanel!”
‎- Îmi place. ‎- Da, și…
‎Voiam să se simtă ca acasă. ‎Nu putea veni acasă. Era bolnavă.
‎E o dovada iubirii tale ‎și a forței pe care o ai.
‎Vreau să știu dacă o voi revedea.
‎Absolut. Fără îndoială.
‎Ne reunim cu cei iubiți.
‎Iar ei cu cei iubiți lor.
‎Cum voi ști…
‎Putem afla. Să vedem.
‎Hai să mâzgălesc. ‎Să vedem ce îmi apare. O secundă.
‎Văd ceva.
‎Să vedem ce e.
‎Vei vedea un semn în această casă.
‎Simte că fiica ta o va vedea.
‎Să ții minte asta. ‎Fiica ta va interacționa cu ea.
‎Fiica ta se va uita în colț ‎și va spune ceva.
‎Când vei vedea aceste semne, ‎să le îmbrățișezi.
‎E un lucru bun.
‎Atunci mă voi întâlni cu mama?
‎- Nu știu. ‎- O întrebare bună.
‎Sper că știi că mama ta va rămâne parte ‎din viața ta și a copiilor tăi.
‎- Da. ‎- Ea vede asta.
‎- Salut! ‎- Cine a organizat asta? E frumos.
‎Ce mai faci? Mă bucur să te văd.
‎- Ia loc. ‎- Bine ați venit.
‎Christine.
‎Cadouri!
‎- Primim cadouri? ‎- Cadouri!
‎V-am luat tuturor…
‎- Doamne! ‎- Nu!
‎- Ce frumos! ‎- De unde ai prosoape?
‎E aur adevărat?
‎- Doamne! ‎- Ce drăguț!
‎E aur.
‎- Ce drăguț! ‎- Poftim.
‎O să încerc să fac niște poze.
‎- Aici e recuzita. Du-te. ‎- Hai!
‎Am adus ceva perfect pentru asta.
‎- Chanel. E badminton? ‎- Bun.
‎- Chanel. E din fibră de carbon. ‎- Hai.
‎Plaja nu e locul meu preferat.
‎E lângă apă și nu-mi place apa,
‎dar am nevoie de conținut ‎pentru Instagram.
‎- Gata? ‎- Sunt gata.
‎Bine.
‎- Mai lent, Jaime. ‎- Încă o dată, Jaime! Din nou.
‎Înclină puțin capul.
‎Ținuta lui Jaime e îndoielnică.
‎E prima dată când nu-mi place ținuta ei.
‎Am întrebat-o dacă i-a murit stilistul. ‎Cine poartă bluze pe gât la plajă?
‎Să ne purtăm în cârcă.
‎Am extensii.
‎- Sunt mai grea. ‎- Alergăm?
‎- Gata? ‎- Stai. Ce…
‎Bun. Gata? Unu, doi…
‎- Unu, doi, trei. ‎- Stai, Kane!
‎Da!
‎Doamne!
‎- Mă așez. Am obosit. ‎- Da, ajunge.
‎- Ne plimbăm? ‎- Da.
‎După întâlnirea cu Kelly, ‎nu știu care e situația dintre noi.
‎Nu m-a sunat, nu mi-a scris.
‎Mingea era în terenul ei și…
‎Te-ai văzut cu Andrew?
‎Ne-am întâlnit într-un parc.
‎Exersa pentru mișcările din ‎Power Rangers?
‎Aia se întâmplă doar în dormitor.
‎Glumeam. Să ne plimbăm.
‎- Și eu vreau să fiu Power Ranger. ‎- Haide.
‎Da, ne-am văzut. A fost cam emoționant.
‎Sunteți doar prieteni? ‎Ați rămas în termeni buni?
‎Acum încercăm să ne dăm seama ‎dacă putem fi doar prieteni.
‎Dar puteți rămâne doar prieteni?
‎Momentan, nu știu dacă putem fi prieteni.
‎Genul lor de relație ‎trebuie pur și simplu ruptă.
‎Nu poți fi prieten cu Drew.
‎- Deci… ‎- Ce ai simțit când l-ai văzut?
‎E dificil. Am fost împreună atât de mult!
‎Îmi vine să-l ating, să-l îmbrățișez ‎și să-l sărut, dar…
‎Ai făcut asta?
‎Nu.
‎E un pas.
‎Nu vreau să-mi mint prietenii ‎sau să le ascund adevărul.
‎Nu vreau să aud adevărul.
‎Vreau să-mi trăiesc viața.
‎Deci…
‎Știi că țin mult la tine.
‎Dar totul e atât de proaspăt ‎între mine și Andrew
‎și nu eram în apele mele ‎când am ieșit împreună.
‎E mai bine să rămânem prieteni.
‎Știi? Pentru că…
‎Încerc să fiu sinceră cu tine.
‎Suntem prieteni de atât de mult timp ‎și, pur și simplu, simt că…
‎- Nu știu. Îmi ești ca un frate. ‎- Frate?
‎Frate.
‎Doamne!
‎Dă-mi mai mult de atât.
‎- Am nevoie de tine ca prieten. ‎- Ai nevoie de mine ca prieten?
‎Dai sfaturi bune.
‎- Pot face asta. ‎- Poți?
‎Doamne! Nu la asta mă așteptam.
‎Nu mă așteptam ‎să rămân în zona prieteniei.
‎Mă așteptam să-mi dea o șansă.
‎- Vreau să văd apusul. ‎- Bine.
‎Doamne!
‎- Ce e cu Kevin? ‎- No, Kevin!
‎- E plajă publică! ‎- Doamne, luați-i lenjeria!
‎Jadore!
‎FIICA LUI CHERIE
‎Jadore?
‎Unde ești?
‎Po Po!
‎Po Po.
‎Jadore? Ce cauți aici?
‎- Vorbesc despre ‎Po Po. ‎- Cum de vorbești despre ‎Po Po?
‎- Po Po ‎a vorbit cu… ‎- Cum?
‎Ce, Jadore?
‎Po Po ‎e Jevon.
‎Tyler spunea să fiu atentă
‎și să caut semne transmise de mama.
‎El e ‎Po Po.
‎- Serios? ‎- Serios.
‎Po Po ‎înseamnă bunică în cantoneză,
‎iar când Jadore ‎mi-a spus că ‎Po Po ‎e Jevon,
‎m-am gândit că e un semn ‎că el e mama mea.
‎Jevon, tu ești ‎Po Po?
‎Te-ai reîncarnat?
‎În budism, reîncarnarea e posibilă.
‎Înseamnă că poți să te întorci ‎ca altă persoană.
‎Jevon, îmi spui ceva?
‎Că tu ești ‎Po Po,‎ Jevon? E un da?
‎Când era în spital, i-am zis mamei
‎că se poate reîncarna în Jevon ‎și că voi avea grijă de ea.
‎Că va crește cu Jadore ‎și vom fi o familie fericită.
‎Jevon. Ai venit să mă găsești?
‎Mama m-a privit în ochi și a spus: „Bine.”
‎Mama va avea grijă de tine ‎toată viața, bine?
‎Mai mult ca oricând.
‎Cum merg lucrurile?
‎Bine.
‎Petrec mult timp cu Jevon și cu Jadore, ‎ca orice proaspătă mămică.
‎Sunt zile în care mă întreb…
‎dacă mama s-a reîncarnat în Jevon.
‎Simt că Jevon ar putea fi mama mea.
‎Sunt zile în care simt…
‎E sânge din sângele tău.
‎În budism, trebuie să fie o rudă de-a ta ‎care revine ca bebeluș.
‎Eu cred în reîncarnare.
‎Faptul că am o viață bună ‎înseamnă că am dăruit mult.
‎Trebuie să fi făcut mult bine ‎în lumea asta.
‎Poate că am avut sânge regal. Nu știu.
‎Cei dornici de sex se întorc ca porumbei,
‎deci un om cum e Kevin ‎se va reîncarna în porumbel.
‎Ai văzut vreun semn?
‎Da. Jadore îl numește ‎Po Po.
‎E ciudat?
‎Copiii pot vedea lucruri.
‎În credința budistă, ‎copiii nu au prea multe atașamente,
‎așa că au un al treilea ochi.
‎Văd spirite ‎și lucruri invizibile pentru adulți.
‎Mergem la Jevon?
‎- L-am văzut doar în cărucior. ‎- Da.
‎Bine, da. Să mergem la Jevon. ‎Să sperăm că e…
‎- Treaz. ‎- Treaz.
‎Cherie, e semn bun. Nu plânge.
‎La tine în brațe?
‎Înseamnă că am energie bună.
‎Când plâng la anumiți oameni, ‎înseamnă că au un spirit.
‎Da, mama te adoră.
‎Pot să-l așez…
‎- Doamne! S-a căcat pe el! ‎- A făcut scaun.
‎Nu, e prea greu! E prea…
‎- Stai, Kane. ‎- Nu vreau să-l văd așa.
‎Îi schimbi scutecul?
‎- N-o să-i… ‎- Vorbesc serios.
‎Nu.
‎Doamne! ‎Nu vreau să văd penisul mamei tale.
‎- Bună, Kevin! ‎- Dnă doctor!
‎- Mă bucur să te cunosc. Vino! ‎- Și eu.
‎Neavând informații ‎despre părinții biologici,
‎despre motivele sau circumstanțele ‎în care m-au abandonat,
‎m-am gândit că hipnoterapia ‎ar putea debloca acele amintiri
‎care mă împiedică ‎să-mi amintesc ceva despre Coreea.
‎Am emoții.
‎Îmi doresc să-mi amintesc lucruri, ‎dar mă tem că nu voi reuși.
‎Memoria ne cam joacă feste, ‎dar eu te voi ruga
‎să nu-ți judeci fiecare amintire…
‎Bine.
‎…până terminăm.
‎Am intrat cu foarte mult scepticism.
‎În cel mai bun caz, ‎îmi voi aminti limba coreeană
‎sau măcar chipul mamei sau al tatălui.
‎Începe prin a inspira adânc și relaxant.
‎Cu ochii închiși, poți începe să simți…
‎modificarea treptată a conștientizării…
‎și aluneci.
‎Primul lucru pe care vreau să-l faci ‎e să-ți imaginezi o scară frumoasă.
‎Această scară ne va purta înapoi în timp.
‎Voi număra de la douăzeci la cinci,
‎iar când voi spune cifra cinci, ‎vei putea să-mi descrii
‎o amintire de dinainte de cinci ani.
‎Ne întoarcem acum ‎și începi să cobori scările…
‎și vom număra de la 20 în jos…
‎19, 18, 17,
‎16,
‎nouă, opt, șapte,
‎șase și cinci.
‎Anunță-mă când ajungi.
‎E ziua mea.
‎La mulți ani, Hongyun!
‎Baloane.
‎Sunt singur.
‎M-am trezit mai devreme.
‎Te-ai trezit și ai văzut decorațiunile?
‎Să lăsăm acea amintire în urmă.
‎Mergem de la cinci la trei.
‎Nu te grăbi și plutește înapoi.
‎Cinci, patru și trei.
‎Ai trei ani.
‎Spune-mi unde ești și ce se întâmplă.
‎Sunt într-un avion.
‎Și e o persoană lângă mine.
‎E o asiatică.
‎Mi-e frică.
‎Nu știu încotro merg.
‎Sunt curioasă ce i-ar spune adultul Kevin
‎copilașului atât de speriat.
‎Vreau să-i spun ‎că se duce undeva unde va fi iubit.
‎Spune-mi ce se întâmplă acum.
‎- Mă simt trist. ‎- Da.
‎Vreau să te conectezi la adultul Kevin.
‎Îmbrățișează-l pe copilul Kevin ‎și spune-i că totul va fi bine.
‎Voi număra de la trei la zero.
‎Când voi spune cifra zero, ‎te vei întoarce cu totul
‎până cu câteva zile înainte să te naști.
‎Poți să-mi spui ‎ce anume simțea sufletul tău
‎înainte să te naști?
‎Trei, doi, unu, zero.
‎Mai sunt câteva zile până să te naști.
‎Nu mergem la naștere,
‎vrem doar să aflăm ce simțea sufletul tău.
‎Mă simt ca într-o piscină.
‎- E foarte cald. ‎- Da, cald.
‎Încearcă să te conectezi ‎la energia mamei tale.
‎Ce anume simți?
‎Și ei îi e foarte teamă.
‎E speriată? Da.
‎Ce simte pentru copil?
‎Nu cred că-l vrea.
‎Vreau să te deconectezi de mama ta.
‎Ia-ți o clipă și adună-te.
‎Oferă-i dragoste acelui bebeluș.
‎Îl așteaptă o viață minunată ‎și o mamă care îl dorește.
‎Îi va lua o vreme să o găsească.
‎Voi număra de la unul la cinci.
‎Unu, inspiră adânc.
‎Bine.
‎Doi, trei, patru.
‎Urcăm.
‎Ajungi la suprafață conștientizării.
‎Cinci, deschizi ochii și îți revii,
‎te simți foarte bine.
‎Cum ești?
‎- Cum a fost? ‎- A fost o experiență pe cinste.
‎Da.
‎Un cumul de emoții. Cum te simți acum?
‎- Ușurat. ‎- Da.
‎Mă simt foarte ușurat.
‎Nu mă așteptam să fie așa,
‎dar era un sentiment de ‎déjà vu.
‎Mi se pare ciudat s-o spun,
‎dar înțeleg ce simt șamanii ‎când spun că le vorbesc spiritele.
‎Simțeam că îmi vorbește ceva.
‎Cred că mi-am găsit liniștea.
‎Bine.
‎Acum înțeleg că a pornit de la mama.
‎Era speriată și se temea pentru viața ei.
‎Nu se gândea: „Kevin e nasol.”
‎Rana aceea a devenit o cicatrice acum.
‎Se vindecă.
‎- Pot să te îmbrățișez? Bine. ‎- Da, sigur.
‎Să-l sunăm pe ‎Ba Ba.
‎Salut, iubitule! Dormi cumva?
‎- Da. ‎- La ce oră ai întâlnirea?
‎- La ora șapte. ‎- Bine.
‎Jessey e plecat din oraș ‎și simt nevoia să vorbesc cu cineva.
‎Trebuie să-i spun ce simt,
‎că există momente când am impresia ‎că Jevon e mama mea.
‎Nu știu. Aseară vorbeam cu Jevon
‎și simt…
‎Crezi că s-a reîncarnat mama în el?
‎Dee Dee?
‎Da.
‎Adică…
‎Nu știu, dar sper că nu.
‎Jadore a început ‎să-i spună lui Jevon ‎Po Po.
‎Nu știu. Crezi… Are năsucul mamei.
‎Ce părere ai?
‎Scumpule? Alo?
‎Trezește-te!
‎Nu știu ce să spun.
‎Dacă e mama mea ‎și suge lapte de la sânul meu?
‎Ar fi ciudat.
‎Ar trebui să nu-l mai alăptez. ‎Nu-i așa? E foarte ciudat.
‎Când mă trezesc,
‎să-mi spui dacă am visat ‎sau dacă e pe bune.
‎- Cum? ‎- ‎Ba Ba.
‎- Bună! ‎- Ce faci?
‎- Ce mai faci? ‎- Bine. Cine e?
‎- Ea e femeia care m-a crescut. ‎- E dna Lee?
‎Kevin. Cum vă numiți?
‎- Kimmy. Kim și Kimmy. ‎- Kimmy. Ce frumos!
‎Știi ce? Ești exact ca fiul meu.
‎Semeni puțin cu fratele meu.
‎- Da, semeni cu el! ‎- De asta mă place.
‎E adevărat.
‎Mă legam mereu de frățiorul meu.
‎- Ce ai mai făcut? ‎- Totul bine. Doamne!
‎Am avut parte de cea mai bună experiență.
‎Sunt adoptat, ‎nu știu cine-mi sunt părinții biologici,
‎iar cineva mi-a recomandat ‎un hipnoterapeut
‎pentru a debloca unele amintiri.
‎Te-a hipnotizat?
‎Nu, deși asta mi-am dorit.
‎Da.
‎O ascultam vorbind ‎și am trăit ceva foarte intens.
‎Nu vedeam imagini, simțeam doar.
‎Cel mai tare m-a afectat când m-a întrebat
‎ce simțea mama mea.
‎Eram atât de relaxat, ‎încât îmi aminteam emoția ei.
‎Știam că nu mă vrea ‎și am spus că se teme.
‎Nu mă așteptam să simt asta,
‎pentru că am descoperit ‎că sunt 80% coreean și 20% japonez.
‎Teoria mea e că cineva din familie ‎avea sânge de japonez,
‎iar coreenii nu-i plăceau pe japonezi,
‎deoarece invadaseră ‎și colonizaseră Coreea.
‎Cuiva din familie nu i-a convenit asta.
‎Din toată treaba asta eu am înțeles ‎că ea nu și-a dorit copilul.
‎Așa că… ‎m-am simțit foarte împăcat cu asta.
‎M-am simțit foarte liniștit și ușurat
‎după toată acea experiență.
‎Mă simt alt om.
‎M-a făcut să-mi iubesc ‎și mai mult familia și apropiații.
‎Da.
‎Cel mai bun rezultat ‎al terapiei prin regresie
‎e că dorința de a afla adevărul ‎s-a dizolvat.
‎N-o mai simt ca pe o nevoie urgentă.
‎Părinții mei sunt părinții mei.
‎Nu ține de cei care m-au conceput,
‎ci de cine m-a crescut și m-a iubit.
‎Familia în care te-ai născut ‎nu are de ales.
‎Dar familia mea a avut de ales. ‎Puteau să mă adopte sau nu.
‎Ei m-au vrut pe mine.
‎Iar asta m-a liniștit.
‎Am primit o nouă șansă cu această familie.
‎Eu mi-am crescut copiii.
‎Respect și iubire. Ca o karma bună.
‎Binele pe care îl faci ‎se întoarce la tine.
‎Exact. Cred asta.
‎Când părăsim această lume, ‎nu luăm nimic cu noi.
‎Bucură-te de viață zi de zi.
‎Pot vorbi zilnic cu mama ta.
‎- Sunt o persoană iubitoare. ‎- Doamne!
‎- O iubesc pe mama ta. ‎- O iubești de mult?
‎Trebuie să strici totul?
‎- Întreb și eu. Atât. ‎- Discuția asta a luat o turnură ciudată.
‎Ai fost la cumpărături?
‎- E ceasul Shawn făcut la comandă. ‎- Sunt doar 11.
‎Ghici ce număr e?
‎Opt?
‎Bine. Deci ai ghicit.
‎- Ce faci? ‎- Mă gândesc iar la mama.
‎Ce gândești?
‎Nu știu, dar simt că e aici,
‎apoi că nu e aici.
‎O parte din mine și-ar dori ‎să fiu zilnic cu mama.
‎Înțelegi?
‎Dacă e în preajmă, asta e.
‎Dar nu cred că mama ta e Jevon.
‎Da.
‎Ar fi foarte greu.
‎Dacă ți-ai pus asta în cap.
‎Înțelegi?
‎Tu îl iubești pe Jevon așa cum e.
‎N-ar trebui s-o legi pe mama ta de Jevon.
‎Nu-ți face griji. E în regulă.
‎Înțeleg că lui Cherie îi e dor de mama ei
‎și că va dura mult.
‎E foarte bine să o poarte încă ‎în inima și mintea ei.
‎O să ți-o amintești mereu, ‎deci să nu-ți faci griji că o vei pierde.
‎Poate că mama ta se relaxează chiar aici.
‎Acolo.
‎Aș vrea eu.
‎De câte ori o văd zâmbind ‎și fiind fericită,
‎mă încearcă un sentiment extraordinar.
‎Iubește-l pe Jevon.
‎Fii fericită că mama ta e aproape,
‎că-i vede pe copii crescând, ‎că te vede pe tine.
‎De asta ai nevoie.
‎Nu există ghid care să te ajute ‎după pierderea unui părinte.
‎Nu e ușor.
‎Nu va fi ușor nici peste zece ani
‎și nu-mi imaginez cum aș putea trece ‎prin toate astea fără Jessey.
‎Chiar dacă uneori mă consideră nebună, ‎îmi e mereu alături.
‎Să o îmbrățișăm pe mami.
‎Mulțumesc.
‎ÎN MEMORIA LUI CINDY TRAN ‎1960-2019
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan