EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
ANNA SHAYS GODS
-Jag är beredd. -Ska vi göra yoga?
-Ja. -Har du någonsin gjort yoga?
En gång.
Vad för yoga?
Sömnig yoga, stretchyoga eller styrkeyoga?
Det finns så många sorters yoga.
Vet inte. Det var med Russell Brand.
Visa vad du kan.
Naken yoga…
-Vänta. Vi har inte… -Vad gör du, Anna?
-Bruka allvar. -Hejsan.
Det här är min yogalärare.
Jag tänkte, vad kan vi göra, utöver spadagen?
Och min tjejkompis sa:
"Varför provar du inte på yoga? Hyr en yogainstruktör."
-Är det här din yogalärare? -Ja, för…
-Kane. Trevligt att träffas. -Hur är det?
Man har aldrig tråkigt med Anna.
Alla upplevelser som kan verka normala för den typiska människan,
blir en livserfarenhet med Anna.
Andas ut genom näsan också.
Böj på knäna en aning.
Sträck er hela vägen upp. Härifrån, handflatorna utåt,
håll knäna raka, sträck er ner mot tårna.
Jag når inte.
Förlåt.
-Hej. Vad söt du är. -Hejsan.
Herregud. Har du yogakläder med diamanter varje dag?
Vad har du på dig?
En yogalektion!
-Ingen sa att det var yogakurs. -Vi bestämde oss i sista stund.
Jag trodde att vi skulle dricka drinkar.
Jag blev extremt chockad när Christine hoppade på mig på sin fest.
Jag vet att vi i folkmassan har några anal-entusiaster…
-Anna. -Vad? Jag?
Rekommenderar du att jag gör yoga klädd såhär,
eller har du nåt jag kan bära?
Visst.
Jag är faktiskt besviken på mig själv för att jag inte ifrågasatte Annas inbjudan.
-Badrock eller leggings? -Leggins, såklart.
Hon bjöd hem mig för några drinkar.
Jag borde ha tolkat det som: "Jag ska döda dig, Christine."
Okej, ungar.
-Ska du yoga i det? -Yoga Gualtier-stil.
-Nu kör vi. Kan du? -Jaha, du vill ha hjälp.
-Visst. -Tack, sir.
Nu ska vi se.
-Lägg din hand på min axel. -Jag backar.
-Tack. -Var så god.
Okej, Anna.
Det finns konsekvenser för allt i livet.
Jag sträcker mig hela vägen ner till tårna.
Jag går framåt.
Vi håller en nedåtgående hund först, för att värma upp.
Härifrån, led tillbaka med höfterna.
Vad är det här?
Det här är galenskap.
Jag börjar bli varm.
-Tänk på höfterna. -Herregud. Vad är det här?
Vad är det för yoga du bjöd in oss till?
Det här är inte yoga.
Härifrån glider jag gärna över.
Glider han ofta runt och gör kråkan åt dig?
Kära nån! Jag är gift. Det är inte hon.
Vad händer? Detta är ett bakhåll.
Christine skruvar på sig. Hon ber om hjälp med sina blickar.
Hon ser på mig som: "Hjälp mig, Kane."
Jag bara: "Nej!"
"Jag vet varför Anna gjorde det här."
Hon ville bara skämma ut Christine.
Jag håller mig neutral. Jag ska bara titta på.
Jag lyfter händerna. Jag tar om midjan.
Sen lyfter jag henne.
För bort henne. Ta henne.
-Ta med henne hem. -Jag hamnar i knipa.
Anna! Din tur!
En regel inom social krigföring
är att aldrig låta motståndaren se en svettas.
Jag svettas aldrig, och hon ska inte heller få se mig svettas
i hennes smutsiga, hemsökta hus.
Anna delar med sig av sina sexuella äventyr
och jag älskar det.
En till höger och en gång till…
Fantastiskt.
KEVINS HEM
GUDLÅDA
Hallå.
-Jag kommer. -Kevin!
-Kane? -Välkomnar du gäster så?
Ja. Du är i mitt hem.
-Läget? -Förlåt. Jag mässade bara.
I det här?
Jag steg nyss upp.
-Vad? -Det är så respektlöst.
-Varför då? -Seriöst?
Det är en helig plats när vi mässar. Skulle du gå till kyrkan i kalsongerna?
Herregud, Kevin. Ha lite sunt förnuft. Besöker du din mamma i kalsongerna?
Man ska visa respekt.
Kevin, kan du mata dina gäster?
-Vill du ha vatten? -Kolsyrat.
-Ditt vatten. Inte pengar. -Pengar åt mig? Tack.
Så jag kontaktade stället där jag adopterats från
för att hitta mina biologiska föräldrar.
-Okej. -Så jag läser det högt.
"Kära mr Kreider." Det är jag.
"Vi har fått din förfrågan angående adoptionsinformation.
Tyvärr kan domstolen inte tillhandahålla…
…mycket information, eftersom mappen saknar detaljer
gällande dina föräldrars identitet
eller originalfödelsebevis."
"Far: inga uppgifter.
Mor: inga uppgifter."
Det står: "Övergivet barn".
Får jag se.
"Familjenamnet, Kim, och familjens ursprung, Hongyun,
delges efter tillstånd från domstolen."
Ja. Den 10 april 1986.
-Vill de bara inte ge ut uppgifterna? -Vi tar reda…
"Kom ihåg att internationella adoptionsmappar
inte innehåller information som gör det möjligt att söka…"
Vad fan gjorde jag det här för då?
Vill du hitta dina föräldrar?
Åk till Korea då.
Eller hur?
Man vill känna till sin historia. Jag vill veta var jag kommer ifrån.
Jag vill känna till mitt ursprung, förstå varför de gav bort mig.
Var det en romans som inte skulle ha skett?
Ville de hellre ha en flicka?
Var det skilsmässa? Ekonomiska skäl?
Var det nåt mer?
Jag kan föreställa mig saker, men jag vill veta varför.
Vad var deras skäl?
Jag vet bara inte.
CHERIES OCH JESSYS HEM
-Det är nog inget kött. -Det tror jag inte.
Wow.
Wow. Vill du ha, Jadore?
Jättegott.
Vet du hur många kalorier en månkaka har? Femhundra.
-Femhundra. -Femhundra.
Är det en ny ring?
Ny? Nej. Den har jag haft.
Jag trodde att Jessey friat.
-Äntligen. -Nej.
-Billig förlovningsring.
Jag rensade ut mycket, men behöll ändå medicinen,
ifall nån…
Mormor?
Jag kastade de dödliga sakerna.
-Ja. Po Po. Mormor. -Po Po? Buddha.
-Det är inte Po Po. -Po Po kan också vara Buddha.
Jag har redan rensat mycket.
Jag vill inte tömma…
Jag vill tömma det, men ändå inte.
Du borde göra dig av med det här. Men behåll bilderna.
Det som gör dig glad.
Det viktigaste att tänka på,
när du ser på hennes saker, vad gör dig lycklig?
Kasta det om det gör dig ledsen.
Jag jobbar på att släppa taget.
Om det inte har ett syfte, ger det ingen lycka,
så kasta det.
Buddhismen säger att när man släpper taget om jordiska förbindelser
kan man se att andar är verkliga, att andarna finns runt oss.
-Jag har inte uppnåt avslut. -Vad innebär det för dig?
-Vill du prata med henne? Kommunicera… -Jag vill veta när vi ses igen.
Jag tror att Cherie försöker släppa taget,
men samtidigt bor hon kvar i sin mammas hem
och hon frågar sig: "Är hon kvar här?" Det är den stora frågan.
Jag gillar att veta att min mamma är här.
Ett avslut kan vara: "Min mamma är här.
Fast i en annan form.
Men jag är okej med det. Och jag ska hedra dem på bästa sätt
och vara den bästa mamman åt Jadore."
De håller mig upptagen.
Visst.
Jag har alltid två röster i huvudet när det gäller Drew.
Kelly Ett säger:
"Få bort honom. Det är dåligt för dig. Du leker med elden."
Tack. Skål.
Fin kväll, va?
Men Kelly Två säger: "Se på honom. Så rar. Han är förändrad."
Du är vacker.
-Tack. -Var så god.
Och Kelly Två lyckas alltid besegra Kelly Ett.
Varför står det "kärlek suger" på tröjan?
Jag bits ju. Det vet du.
Jaha, en vampyrgrej.
Jag fattar. Det är en vampyr som suger.
Okej. Då så.
Jag vet inte.
Det var häftigt.
Skål för att suga.
Vi sätter oss en stund.
Har vi ett underlägg?
Du är väl inte obekväm?
Känner du dig obekväm?
-Ibland. -Om?
Jag vet att jag flörtar.
Flörtar vi fortfarande? Nej.
Jag tror… Alltså… Svaret är ja.
-Det är konstigt… -Du är naturligt flörtig. Jag med.
Men vi var tillsammans så länge
och detta är första gången vi är nervösa för att prata.
Det känns som att jag är 19 igen. Eller i high school.
Det är annorlunda.
Kelly och jag är väldigt attraherade av varandra.
Det är som en kram av ens mor. Det är äkta.
Det är en helt unik kärlek.
Varför tröttnar han aldrig på bollen?
-Inte just den bollen, men… -Du är min boll.
Okej.
Smidigt sagt.
Ser du en framtid för oss? Utöver en vänskap? I framtiden.
Jag vet att jag inte kan återgå till det vi var.
Om vi löser problemen med ilskan…
För när du är olycklig,
och du känner dig övergiven eller osäker, eller vad det än är,
smittar det sig på vår relation.
Och vice versa. Och jag är inte perfekt.
Men den andra personen kan inte alltid vara en slagpåse.
Fattar du?
En kram?
Hej då, Kilo.
-Hej, Cherie. -Hej, Kane.
Idag är jag glad för Tyler Henry ska komma hit.
Jag är glad för din skull med. Han är äkta vara. Jag har hört mycket bra.
Ha en bra spåstund. Hör av dig om hur det gick.
Jösses! Jag tror han är här.
-Jag ringer senare. -Allvar?
-Okej, hej då. -Vi hörs. Hej då
Hej. Hur är det?
-Vad kul att träffas. -Se på dig.
-Tack ska du ha. -Tack för att jag fick komma. Så coolt.
-Vilket vackert hem. -Tack.
Jösses.
-Har du träffat ett medium förut? -Första gången.
Här är mitt anteckningsblock.
Jag klottrar samtidigt,
och det är mitt sätt att meditera, att fokusera.
När jag klottrar, förmedlar jag allt som jag ser, hör och känner.
Vem som helst kan säga att de älskade dig.
Men det är fakta och detaljer som bekräftar kopplingen.
Ibland har jag föremål, ibland inte,
och det är helt okej. Har du ett föremål?
Det har jag.
Jag har den här apan. Och…
-Säg inte för mycket. -Förlåt.
Nej, ingen fara. Vi får se vad vi får in, sen är vi igång.
Vi får se.
Ge mig bara en stund.
Okej.
Jaha.
Det här känns som en föräldrasituation…
Personen jag känner av,
det känns som att de gick bort i förtid.
-Hur gammal blev personen? -Femtionio.
Femtionio.
Jag antar att det är din mor som gått bort?
Det finns en hänvisning till en flicka, och det är ett medgivande om att bli,
som att det var något viktigt med att bli två år.
Det nämns även en mormor som håller…
Jag måste belysa att jag får in det.
Mamma dog när min dotter var två.
Okej. Vänta lite.
Ska vi prata om avstånd?
Man kunde inte vara vid hennes sida när hon gick bort, eller var det nån form…
-Det var jag. -Så du kunde inte vara där?
-Men det ville jag. -Jag förstår.
Det känns att det är nåt som man vill släppa taget om.
Det känns som: "Det gör inget."
Du ska veta att det känns verkligen som: "Det är okej."
De förmedlar att de är okej med det.
Intressant. Hon får mig att ta upp lukter och dofter.
Det finns en hänvisning till parfym, som mamma brukade ha.
Och känslan av att lukta på det
och att man är med personen när de gör det.
Det är nåt som medges.
Det lustiga är att jag sprejade parfym i hennes rum på sjukhuset.
Och sköterskorna kom in: "Det luktar Chanel No 5 här."
Underbart.
Jag ville bara att det skulle kännas hemtrevligt,
eftersom hon inte kunde åka hem.
Det är ett tecken på din kärlek och din styrka.
Jag vill veta om jag får träffa henne igen.
Absolut. Utan tvekan.
Vi återförenas med våra nära och kära. Och de återförenas med sina nära och kära.
Men hur vet jag…?
Vi får se efter.
Låt mig klottra så får vi se vad vi får in. Vänta lite.
Här kommer något.
Nu ska vi se.
Det är ett tecken som sker i huset.
Hon känner att din dotter ser henne.
Det är bra att tänka på. Din dotter interagerar med henne.
Hon ber mig nämna en gång
då din dotter stod i ett hörn och pratade.
Jag hoppas att du omfamnar dessa tecken. Det är positivt.
Är det då jag återförenas med min mamma?
Det är en bra fråga.
Jag hoppas att du vet att din mamma fortfarande är en del
av både ditt och dina barns liv.
Och hon ser det.
MALIBU
Hej på er.
Vem styrde det här? Trevligt.
Läget? Kul att ses.
-Sätt er. -Kul att se er.
Christine. Wow.
Presenter!
-Får vi presenter? -Presenter!
Jag köpte…
-Herregud! -Lägg av!
-Vad snällt. -Var är handdukarna ifrån?
Är det äkta guld?
-Herregud. -Så gulligt.
Äkta guld.
-Så gulligt. -Var så goda.
Jag ska försöka ta foton.
Här är rekvisitan. Kör.
Vänta, jag tog med nåt som är perfekt.
JAIMES VÄN
Chanel. Vad är det? Badminton?
-Chanel. Det är kolfiber. -Kom.
Stranden: inte min favoritplats.
Det är nära vattnet och jag gillar inte vatten,
men jag behöver innehåll på Instagram.
-Redo? -Jag är beredd.
Okej.
-Långsammare, Jaime. -Mer, Jaime! Gör om.
Ner med huvudet lite.
Jamies kläder är tveksamma.
Det var första gången jag inte gillade Jamies kläder.
"Jaime, är din stylist död eller nåt?"
Vem bär polo på stranden?
Vi rider på ryggen och tävlar.
Jag har hårförlängningar, det lägger på extravikt.
-Klara? -Vänta. Hur ska vi…?
Okej. Klara? Ett, två…
-Ett, två, tre. -Vänta, Kane.
Ja!
Herregud.
Jag sätter mig. Jag är trött.
-Ska vi promenera? -Ja.
Jag vet inte var jag står med Kelly efter dejten.
Hon varken ringde eller smsade.
Det var helt upp till henne och…
-Du har inte träffat Andrew? -Vi sågs i en park.
Övade han sin Power Rangers-rörelse?
Det gör han bara i sovrummet.
Skojar bara. Vi går vidare.
Nu vill jag bli Power Ranger.
Ja, vi träffades. Det var känslosamt.
Är ni bara vänner? Höll ni det städat?
Just nu försöker vi se om det går att bara vara vänner.
Kan ni verkligen vara vänner?
Jag vet inte om vi ens kan vara vänner längre.
Jag tror att deras sorts förhållande bara måste ta slut.
Du kan aldrig vara vän med Drew.
-Så… Hur kändes det när ni träffades?
Blandade känslor. Vi var tillsammans så länge.
Jag ville förstås röra honom, krama och pussa honom, men…
Gjorde du det?
Nej.
Det är ett steg.
Det är inte att jag vill vara oärlig mot mina vänner.
Men jag vill inte höra dem säga nåt.
Jag vill bara leva mitt liv.
Så…
Du vet att jag bryr mig om dig.
Jag känner bara att allt ännu är så färsk med Andrew,
att jag inte var i rätt sinnelag under vår dejt.
Det är nog bättre om vi bara är vänner.
För…
Jag försöker vara ärlig mot dig.
Jag känner att vi har varit vänner så länge och det är bara…
Jag vet inte, jag ser dig som en bror…
En bror?
Bror.
Herregud.
Du måste ge mig nåt bättre än det.
-Jag behöver dig som min vän just nu. -Gör du det?
Du ger goda råd.
Det kan jag vara.
Herregud. Det var inte vad jag väntade mig.
Jag förväntade mig inte att hamna i vänzonen så fort.
Jag trodde att jag skulle få en chans.
Jag vill se på solnedgången.
Herregud!
-Vad är det för fel på Kevin? -Nej, Kevin!
-Det är en allmän strand! -Herregud. Ta hans kalsonger.
Jadore.
CHERIES DOTTER
Jadore?
Var är du?
Po Po.
Jadore? Vad gör du här?
Jag pratar om Po Po.
Varför pratar du om Po Po?
-Po Po pratade med… -Vad?
Vad, Jadore?
Po Po är Jevon.
Tyler sa åt mig att hålla ögonen öppna
och leta efter tecken på mamma.
Det här är Po Po.
-Är det sant? -Verkligen.
Po Po betyder "mormor" på kantonesiska,
så när Jadore säger: "Po Po är Jevon,"
känns det som att det är ett tecken från min mamma.
Jevon, är du Po Po?
Är du reinkarnerad?
I buddhismen är reinkarnation definitivt möjligt.
Det betyder att man kan komma tillbaka som en annan person.
Jevon, säger du nåt?
Att du är Po Po, Jevon? Är det ett ja?
Wow.
När mamma låg på sjukhuset sa jag att hon fick
återvända som Jevon och att jag skulle ta hand om henne
så hon fick växa upp med Jadore och vi skulle bli en lycklig familj.
Jevon. Kom du för att hitta mig?
Mamma såg mig rakt i ögonen. Hon sa: "Okej."
Och mamma måste ta hand om dig i resten av mammas liv, okej?
Mer än någonsin.
Hur är det med allt?
Det är bra.
Jag har varit mycket med Jevon och Jadore, som ny mamma förstås.
Och vissa dagar känner jag,
kan mamma ha reinkarnerats som Jevon?
Jag tror att Jevon kan vara min mamma.
Vissa dagar känner jag…
Det är absolut en släkting.
Inom buddhismen är det alltid nån släkting
som kommer tillbaka som ens barn.
Jag tror på reinkarnation.
Eftersom mitt liv är så rikt nu, måste jag ha gett tillbaka mycket.
Jag tror jag var nån som gjorde gott i den här världen.
Jag kan vara kunglig. Jag vet inte, men
folk med hög sexdrift återföds som duvor
så nån som Kevin kanske kommer tillbaka som en duva.
Ser du några tecken?
Ja. Jadore kallade Jevon "Po Po".
-Är det konstigt? -Barn brukar se saker.
Enligt buddhismen har man som ung inga jordiska band,
så de har ett tredje öga.
Så de kan se andar, de kan se saker som vi som vuxna inte kan se.
Kan vi se Jevon? Jag har bara sett honom i en vagn.
Visst. Vi går till Jevon. Förhoppningsvis är han…
Vaken.
Det är ett bra tecken att han inte gråter.
När du bär honom?
Då har jag god energi.
Om de gråter med somliga, bär de på en ande.
Ja, mamma älskar ju dig.
Får jag lägga honom…
-Herregud. Han sket. -Han bajsade.
Nej! Det här är för mycket. Det här är som…
-Jag vill inte se honom skita. -Vill du byta blöjan?
-Jag tänker inte byta… -Seriöst.
Nej.
Herregud. Jag vill inte se hennes mammas penis.
-Hej, Kevin. -Hej, doktorn.
Trevligt att träffas. Kom in.
Eftersom jag inte kan få mer information om mina föräldrar
eller varför de gav bort mig, eller detaljerna om vad som hände,
tänkte jag att hypnoterapi kan låsa upp vissa minnen och blockeringar
som förhindrar att jag minns nåt från Korea.
Jag är lite nervös,
för jag vill minnas saker, men jag är rädd att jag inte gör det.
Så minnet kan lura oss lite, och för det här ska jag be dig
att inte döma de minnen som dyker upp…
Ingen fara.
…förrän vi är klara.
Jag är mycket skeptisk.
I bästa fall minns jag hur man pratar koreanska
eller att jag åtminstone kan minnas mina föräldrars ansikten.
Du kan börja med att ta flera långsamma, djupa, avslappnade andetag.
Och med ögonen stängda kan du börja uppleva
den gradvisa växlingen av medvetande
och driva iväg.
Det första jag vill att du gör
är att föreställa dig en vacker, nedåtgående trappa.
Och den här trappan tar oss tillbaka i tiden.
Nu ska jag räkna ner från 20 till fem,
och när jag säger fem kan du beskriva
ett barndomsminne från när du var runt fem.
Vi rör oss bakåt och gör oss redo att gå ner för trappan,
när 20 räknas, kliver vi ner.
Nitton, arton, sjutton,
sexton,
nio, åtta, sju.
sex och fem.
Säg till när du är framme.
Det är min födelsedag.
Grattis på födelsedagen, Hongyun.
Ballonger.
Jag är ensam.
Jag har nog vaknat tidigt.
Så du steg upp och tittade på dekorationerna?
Då låter vi det minnet tyna bort ur ditt sinne.
Vi går från fem till tre.
Ta tid på dig och sväva tillbaka.
Fem, fyra, tre.
Tre år gammal.
Berätta var du är och vad som händer.
Ombord ett flygplan.
Det sitter någon bredvid mig.
En asiatisk kvinna.
Jag är rädd.
Jag vet inte vart jag ska.
Så jag är nyfiken på vad du, den vuxne Kevin,
skulle vilja säga till den rädde pojken.
Att han ska åka nånstans där han ska bli älskad.
Berätta vad som händer nu.
Jag är bara ledsen.
Jag vill att du kontaktar ditt vuxna jag.
Jag vill att du ger pojken en kram och säger att allt ska bli bra.
Jag räknar tillbaka nu. Jag räknar från tre till noll.
När jag säger siffran noll kan du gå tillbaka ända
till ett par dagar innan du föddes.
Kan du berätta vad du visste om som själ
innan du kom in i livet som Kevin?
Tre, två, ett, noll.
Var där nu, några dagar innan du föddes.
Vi går inte igenom födseln, vi ska bara märka vad du vad medveten om.
Det låter som i en pool.
-Det känns riktigt varmt. -Ja, varmt. Ja.
Försök att känna av din mammas energi.
Vad känner du av från henne?
Han är också rädd.
Är hon rädd? Ja.
Hur känner hon för bebisen?
Hon vill nog inte ha det.
Jag vill att du bryter förbindelsen med din mor.
Och ta ett ögonblick. Samla dig här.
Och jag vill att du ger kärlek till bebisen.
Han har ett fint liv framför sig och en mor som verkligen vill ha honom.
Det tar bara ett tag att hitta henne.
Nu ska jag räkna från ett till fem.
Ett, ta ett djupt andetag.
Bra.
Två, tre och fyra.
Kommer upp.
Tar dig hela vägen upp till ytan, full medvetenhet.
Fem, öppnar ögonen, kommer hela vägen tillbaka,
det känns mycket bra. Hur är det?
-Hur var det? -Det var en riktig upplevelse.
Ja.
Många känslor. Hur känns det nu?
-Jag är lättad. -Ja.
Verkligen lättad.
Det var inte vad jag väntade mig,
men det var en känslomässig déjà vu-känsla.
Och det här låter galet,
men jag fattar var shamaner får det ifrån. Det är som att tala med andar.
Det kändes som att nåt talade med mig.
Jag tror att jag har funnit frid.
Bra.
Nu inser jag att det var min mamma.
Hon var bara rädd, och det var hennes liv hon tänkte på.
Hon tänkte inte: "Kevin suger".
Nu känns såret som ett ärr.
Det läker.
-Får jag ge dig en kram? Okej. -Absolut.
Vi ringer Ba Ba.
Hej, älskling. Vad gör du? Sover du?
När är ditt möte?
-Vad? Klockan sju. -När är ditt möte? Okej.
Jessey är bortrest och jag behöver någon att prata med.
Jag måste berätta hur jag känner,
och jag känner att Jevon kan vara min mamma.
Jag vet inte. Igår kväll pratade jag med Jevon
och jag kände…
Tror du att mamma reinkarnerades som honom?
Till Dee Dee?
Ja.
Alltså…
Jag vet inte, men hoppas inte det.
För Jadore började kalla Jevon Po Po.
Jag vet inte. Tror du? Han har mammas näsa.
Vad tror du?
Älskling. Hallå?
Vakna.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Tänk om det är min mamma och hon suger på min bröst?
Det är konstigt.
Jag borde sluta amma honom. Eller hur? Det är så konstigt.
När jag vaknar från min tupplur
kan du berätta om det här samtalet hände eller om jag drömmer.
-Vad? -Ba Ba.
-Hej. -Läget?
-Hur är det? -Bra. Vem är det?
-Det här är kvinnan som uppfostrade mig. -Är det mrs Lee?
Kevin! Vad heter du?
-Kimmy. Kim och Kimmy. -Vackert.
Du ser ut som min son.
Du ser ut som min bror lite.
-Du liknar honom. -Det är därför hon retas så.
Sant!
Jag brukade alltid reta min bror.
-Vad är det senaste med dig? -Herregud.
Jag hade en fantastisk upplevelse.
Så jag är adopterad och vet inte vilka mina biologiska föräldrar är,
och nån rekommenderade en hypnoterapeut,
för att låsa upp minnen jag inte minns.
Hypnotiserar de dig?
Inte sådär. Det ville jag verkligen.
Ja.
Nej, jag lyssnade på henne prata och det var verkligen intensivt.
Jag såg inga bilder, utan det var bara känsla.
Men det som verkligen skakade om mig var när hon frågade:
"Vad känner din mamma?"
Jag var så avslappnad att jag kunde minnas känslan.
Jag visste att hon inte ville ha mig, och jag sa att hon var rädd.
Och jag förväntade mig inte att det skulle komma upp,
för jag upptäckte att jag är 80% koreansk, 20% japansk.
Min teori är att någon i familjen var lite japansk,
och koreanerna gillade inte japanerna då, eftersom de invaderade dem.
Det var antagligen nån som inte gillade det.
Men vad jag verkligen fick ut av det
var att hon inte ville ha barnet.
Så jag kände att jag fick ett avslut med det,
för jag kände mig så lugn och mycket mer lätt
när jag gick igenom den upplevelsen.
Jag känner mig som en ny person.
Det fick mig att älska min familj ännu mer, de människor jag har.
Ja.
Det bästa jag fick ut av regressionsterapin
var att det djupa behovet av att få veta upplöstes.
Jag känner inget brådskande behov av att hitta dem.
Mina föräldrar är mina föräldrar.
Det handlar inte om vems spermierna och ägget var
utan de som uppfostrade och älskade en.
Och när man föds in i en familj har de inget val.
Men min familj hade ett val.
Det hade inte behövt adoptera mig.
Och de valde att adoptera just mig.
Och det gav mig mycket tröst.
Jag fick en andra chans med familjen.
Jag uppfostrade mina barn.
Med respekt och kärlek. God karma.
Gör man goda saker, får man goda saker.
Det tror jag på.
Så när vi lämnar världen tar vi inte med oss nåt.
Räkna dina välsignelser varje dag.
-Får jag prata med din mamma varje dag? -Jag är en kärleksfull person.
-Jag älskar din mamma. -Ska du älska henne länge?
Måste du förstöra allt?
Jag frågar bara. Inget mer.
Samtalet fick en underlig vändning.
Har du shoppat?
-Det är Shawns specialanpassade klocka. -Bara 11 gjorda.
-Gissa vilken i ordningen den är. -Åtta?
Ja, okej, du gissade rätt.
-Vad gör du? -Tänker på mamma igen.
Vad tänker du om mamma?
Vet inte. Det känns som att hon är här,
och sen ibland inte,
och jag känner att en del av mig skulle älska att vara med mamma varje dag.
Vet du?
Om din mamma är här, så är hon här.
Men jag tror inte att din mamma är Jevon.
Ja.
Det skulle bli svårt.
Om du har den inställningen.
För du ska älska Jevon för den han är.
Koppla inte ihop din mamma med Jevon.
Oroa dig inte. Det gör inget.
Jag vet att Cheries känslor av att hon saknar sin mamma
kommer att ta lång tid.
Det är bra att hon har sin mamma i sitt hjärta och sitt sinne.
Du kommer alltid att minnas, du behöver inte oroa dig för att mista det.
Din mamma är säkert här och tar det lugnt just nu.
Där.
Det önskar jag.
Varje gång jag ser Cherie le och vara glad
är det som att ha den bästa känslan i världen.
Älska bara Jevon.
Var glad att din mamma är här
och får se barnen växa upp, vara nära dig.
Mer behövs inte.
Det finns ingen handbok till hur man hanterar förlusten av en förälder.
Det är inte lätt.
Om tio år kommer det fortfarande inte att vara lätt,
och jag kan inte föreställa mig att genomgå detta utan Jessey.
Trots att han ibland tycker att jag är knäpp, stöttar han mig.
Vi ger mamma en kram.
Tack.
TILL MINNE AV CINDY TRAN
Undertexter: Tomas Lundholm