СЕРІАЛ NETFLIX
«ЕЙРБІЕНБІ» МАЛІБУ
Що це за запах? Так смачно пахне.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
-Усі вже встали? -Не знаю.
Але я бачу дещо, що мало б…
Вибач. Я нічого не бачила.
А тобі більше не можна туди дивитися.
-Він у мене перед носом. -Я допоможу тобі.
Що це?
О боже мій.
-Пахне багатонадійно. -Я знаю.
От чорт.
Чому ти голий?
Доброго ранку!
Не таке я хочу бачити зранку.
-Це ще надто рано для цього. -Про що це ти?
Я не хочу туди дивитися.
-На що ти дивишся? -Я не дивлюся.
Кевіне, я передумала.
Ні!
Ні! Фу!
-Гидота! -Не треба!
-Я зробив… -Не чіпай.
Поклади геть.
-Боже! -Не бери її більше.
-Гаразд. -Одягни фартух. Прикрийся.
-Погляньте-но. -Це, бляха, ціла купа млинців.
-Це ціла купа любові. -Хто їх усіх з'їсть?
Ми з'їмо. Сідайте.
Ти міг би стати кухарем. Вони як з ресторану.
-Справді? -Так.
Гаразд, нумо їсти.
Він такий товстий.
Чекай. То це ті знамениті млинці, про які ти розповідав?
-Ті, що ти робиш для дівчат. -Ти цим їх годуєш?
Чому ти направляєш на мене ножа?
-Це просто питання. -Так. Це вони.
-Так? -Так.
Добре.
Непогано.
Я здивований твоїми кулінарними здібностями.
Я думала, що ці млинці будуть набагато кращі,
бо ми без кінця говорили про його знамениті млинці.
Але на вигляд вони не дуже.
Однак приємно бачити, що Кевін дуріє,
і просто знову щасливий.
Ти даси мені рецепт?
Дам сотню, якщо з'їси це за п'ять хвилин.
Справді? Я зможу.
-Час пішов! -П'ять хвилин.
Тридцять секунд.
Чорт.
-Не задихнися. -Там волосина!
Яка гидота.
-Це твоя. -Така довга.
Вона твоя.
-Привіт, як справи? -Привіт! Добре.
Рада бачити.
Ходімо туди.
-Кім? -Що?
Кевіне? Кейне?
Ви готові зцілюватися?
Я готовий. Зцілимося.
-Моя королева Близнюків! -Привіт.
Як ти?
Я тепер частіше ходжу на терапії.
І сеанси мені проводить чудова рейкі цілителька Дженіс.
У нас було декілька щирих розмов, і вона дуже допомогла.
Гадаю, у нашій компанії
ще залишилось декілька невирішених проблем.
Сподіваюся, ми всі порозуміємося.
-Кейн. Дуже приємно. -Дуже приємно.
Не можу дочекатися.
Хочу попередити. Ти можеш завагітніти після цього.
-О боже! -Це Кевін.
-Це неправда. Я ж не знімаю одяг.
Дуже приємно, Кевіне.
-Чекай, ти знаєш Дженіс? -Ні.
-Ти казала мені про неї. -І ти шукав її в інстаграмі.
-Я її загуглив. -Ти мене вистежував?
Ні, я просто хотів побачити, про кого вона розповідала.
Від нас щось приховують.
-Ходімо туди. -Сідаймо.
-Нам сісти? -Так, сядьмо на підлогу.
-Мені подобається. Я хочу спробувати. -Так. Чудово. Умощуйтесь.
Я запалю свічку, що символізує наше входження у безпечний простір.
Це допоможе вам стати чуйними
одне до одного й знайти спільне.
Ідеться про ненасильницьке спілкування.
-Про що? -Про їхні почуття.
-Про нашу компанію?
Про вашу компанію.
Якщо ви відчуваєте певні емоції, тут ви можете ними поділитися.
Ніхто вас не засудить. І ми всі хочемо вислухати.
Я зараз проходжу шлях самозцілення
і самопізнання, чого я ніколи в житті не робила.
Я завжди відводила себе на задній план.
Це мій найбільший прогрес.
Я дуже вдячна кожному з вас за нашу дружбу.
Ви моя сім'я.
Келлі, було важко дивитися, як ти страждала через Ендрю.
Я впевнений, що одного дня ти знайдеш когось до біса чудового.
Я дуже пишаюся тобою, ти молодець.
-Дякую. -Дякую.
-Моя черга. -Так.
Мені явно потрібно ще зцілюватися.
Я досі остерігаюся дружби,
і мені треба вам більше довіряти.
Довіра.
Довіра — основа будь-яких стосунків.
-Так. -Так.
Гаразд, щодо Кевіна, я намагаюся більше цінувати нашу дружбу.
Кім, ти моя найкраща подруга, і ми багато пережили разом.
І я завжди поруч.
Я вліз у ваші особисті справи.
Не справи. Але ви ж мої друзі.
І я намагаюся бути другом.
Я намагаюся, і це нелегко.
Кевіне, ти для мене дуже важливий.
Тому мені було боляче.
Ти маєш це зрозуміти, бо я знаю, що наша дружба на все життя.
Так.
Я хочу почути Кевіна,
бо мені здалося, це щось пробудило в тобі.
Скажи, що ти відчув, коли почув це від Кевіна.
Ні…
Усе добре.
Поплач. Усе гаразд.
Так приємно виплакатись. Сльози — це чудово.
Мене здивував Кейн,
бо я не вірив, що для нього ця дружба важлива.
Я думав, дружбі кінець, і йому байдуже.
Кевін — мій дуже хороший друг. Він дуже добрий.
-Дякую. Ти для мене все. -Немає за що.
Якщо я вгадаю, то оберу будь-яку пару твого взуття.
-Боже мій! -Ні!
Боже мій!
Тому, коли я почув, що він також сумує за цим,
я не зміг стримати сліз.
-Це нелегко. -Ти сказав, що сумуєш…
-Це нелегко. -Ти сумував. Я знаю. Я теж за цим сумую.
Так.
Я не усвідомлював, який це був для мене тягар. Я просто…
У дитинстві мені завжди було важко довіряти людям.
Я звик викреслювати людей, тому мене це не зачіпає.
Це не завжди добре.
Я знаю, що Кевіну важко. Я знаю, що у глибині душі він хороший.
Він справжній друг.
І я знову звикаю до нашої дружби.
Гаразд, друзі, я б хотіла закінчити наш ритуал буддистською чайною церемонією.
Це робиться з метою символізму. Ми наповнюємо чашу іншої людини тим,
що ви вкладаєте в цей чай.
Уявіть, що ви вкладаєте в чашу те, що отримають інші.
Отже, почнімо.
Кевіне, хочу сказати,
що я тобі довіряю. Я дуже ціную нашу дружбу.
Я даю слово честі, що що б між нами не сталося,
ми завжди залишатимемось друзями, і мене це тішить.
Нам з Кевіном краще бути друзями, ніж парою,
і між нами щось особливе й унікальне.
Я рада, що він це розуміє і не ображається.
Я впевнена, наша дружба житиме ще довго.
Може, обіймемося на кінець?
-Так. -Так.
-Будемо притулятися. -Притулятися.
Фарбуватися.
-Дякую, друзі. -Дуже дякую.
Як багато ти знаєш про мої роботи?
По секрету, я фанатка.
-Прекрасно. -Я велика фанатка.
Тайлер Шилдс — один з найвідоміших фотографів сучасності.
Його шедеври продавали у «Сотбі»,
і вони висять на виставках різних країн.
Не віриться, що він хоче
зробити фотосесію мені.
Я хочу зробити щось дуже цікаве, унікальне.
Тож, мабуть, варто спитати, як далеко ти готова зайти?
О боже мій.
Про твої роботи не перестають говорити.
Вони зацікавлюють. Вони стають темою для обговорень.
Чудово!
Вони викликають цілу бурю емоцій.
Ти б повісила якусь з них у себе вдома?
Я б повісила одну з тих, де ти знищував «Біркін».
Гаразд.
-Ту, де ти її спалюєш або… -Так.
-У тебе є біркіни? -Звісно.
Ти не хотіла б з якоюсь з них розлучитись?
Може, ти її більше не побачиш, але обіцяю, що буде гарне фото.
Ти мене підпалиш?
-Тебе підпалювали? -Ні.
Можливо.
Я стримана й сором'язлива.
Що такого ти зробила у житті, про що могла б сказати:
«Я боялася цього робити, але зробила».
Нещодавно мене запросили взяти участь
у 30-му сезоні «Танців із зірками».
-Ти стримана? -Так.
Гаразд. І щоб розважитися, ти вирішила,
що танцюватимеш перед мільйонами людей. Гадаєш, це гарна ідея.
Тепер, коли ти так кажеш, і я буду там по суті без нічого.
-У «Танцях із зірками» треба бути… -Так, напівголою.
-Майже голою. -Ясно.
-Так. Або й зовсім голою. З наліпками. -На 84% голою.
Зможеш роздягтися на нашій фотосесії?
Мабуть, мені важко сприйняти себе,
коли доводиться більше оголятися,
бо у моїй культурі дуже важливо бути блідою і білою.
Це знак… Принаймні так було в старі часи.
Це знак багатства і процвітання.
Ти сидиш вдома. Ти не працюєш.
У західній культурі, якщо ти блідий, тебе вважають нездоровою.
Люди казали, що я хвора, що я нездорова.
Тож я опинилася у пастці між східними та західними
ідеологіями краси.
Я дещо знаю про твою культуру,
але є речі, про яких я й гадки не маю.
Тому я б хотів зробити якесь фото, пов'язане з культурою.
Якщо ми говоримо про Схід і Захід.
Класичний Схід — це зачіска, одяг, усі ці речі.
-Традиційні, стародавні. -Дуже традиційні.
А коли думаєш про Захід, то на думку спадає Дикий Захід.
Так? Якесь старовинне містечко на Дикому Заході.
Якийсь класичний салун.
І тоді ми покажемо типовий Схід,
типовий Захід, і тебе між ними.
Те, що я придумав, дуже відрізняється від моїх очікувань
щодо ідеї після нашої розмови, тому це дуже цікаво.
-Як мені підготуватися? -Нічого не роби.
Ти готувалася до цього усе життя.
-Боже мій. -Тобі треба просто прийти.
А решту на мені.
Але в одязі.
-Умовно. -Боже.
Келлі, ти така господиня.
-Я не готую, але прибираю. -Ненавиджу прибирання.
Це каторга.
Мене це заспокоює. Відкладу це на потім.
-Раптом зголодніємо. -Келлі, привезли торт.
Удай, що це кур'єр.
-Ти на вулицю? -Так, і нехай Кевін відчинить двері.
-Якесь незначне місце в Пенсильванії. -У вас важлива розмова?
Ні, говоримо про появу нових родичів.
-Родичів? -Так.
Круто.
Тобі сподобалася вечеря?
-Ми їли разом. -І як тобі?
-Сподобалося? -Так. Смачно.
-Хіба ти не те саме їла? -Я просто питаю.
Можеш відчинити?
Він нетерплячий.
-Боже мій! -Це кур'єр!
З днем народження тебе
Поставлю тут.
Ви не забули.
Загадай бажання.
-Можна казати, що я загадую? -Ні.
-Не здійсниться. -Відправ у космос.
-Ура! -З днем народження, друже.
Іди-но сюди.
-З днем народження. -Дякую.
З днем народження.
-З днем народження, дідусю! -Дякую.
Ти мене зламаєш!
Я думав, ви забули.
Я це ціную.
Я подарував Кейну багато тортів і на день народження й у знак вибачення.
Гадаю, він хотів сказати «Вибач. Ми можемо все виправити»,
давши мені торт.
Хоч він і не зрівняється з тими, які давав йому я, це вже щось.
Коли ми тільки заїхали сюди, я трохи нервував.
Я відчував, що ми не все вирішили. А зараз
мені так чудово.
Я почуваюся самим собою.
-Я від тебе не відписався. -Відписався?
Ні. Я тебе заблокував.
Чекайте, якщо чесно,
я теж тебе заблокував.
-Розблокуємо один одного. -Так, треба це зробити.
Переходь у підписки.
-Не буду. -Я хочу це бачити!
Переходь у підписки.
Історії та дописи!
Боже мій, ти приховав історії та дописи!
Я все одно тебе лайкав.
РОДЕО ДРАЙВ
Привіт!
-Боже мій. А ось і він, легенда. -Як справи?
-Дякую тобі за це. -Я в захваті.
Коли ми з Майком їхали сюди, я розповідав йому,
що ми йдемо на це чудове шоу й бла-бла-бла.
І я сказав: «О так». Найбільша проблема в шоу — це те,
що Анна просто принижує тебе.
Тепер я знаю подробиці. Тому я такий: «А в чому взагалі річ?»
Вона не любить мене, і шукає до чого причепитися.
Здається, вона ненавидить у тобі те, чого їй самій не бракує.
Я вважаю, що нещасні люди не радіють за щасливих людей.
Ти, здається, щаслива людина. Еге ж?
Забудемо, що ти боїшся померти сьогодні.
-Це сеанс терапії. Запиши мене. -Так.
-Якщо я виживу… -Якщо виживеш, то обов'язково.
Як ти переважно підбадьорюєш своїх піддослідних, моделей
і жертв, тобто…
-Жертв. -Учасників.
«Учасники» — звучить краще, ніж жертви.
Навіть якщо тобі стане незручно, або буде страшно робити щось,
будь готова ризикнути, переступити через себе.
Ну, я іноді ходжу на розпродажі в «Німан Маркус», але…
Не думаю, що комусь справді подобається виходити із зони комфорту.
Але я ж не молодію.
Тож одного дня треба спробувати все.
І цей день настав.
Треба випити «Джоні Уокера».
-Знаєш що? -Ми просто…
Я теж щось маю. Зробімо це, чорт забирай. Ось так.
Гаразд. Є.
-Я ще такого не робила. -Будьмо.
-За те, щоб ти вижила.
-Міцний. Ходімо. Поки ще є світло. -Ходімо, сучки.
-Ось так. -Я готова!
І вже така смілива.
Ходімо, друзі.
Гаразд. Мені треба, щоб ти не ворушилася.
Добре.
-Бо все йде туди за вітром. -Добре.
Ага, стій так. Чудово.
Добре. Готові? Мотор.
Чудово. Зупинись.
Тримай. Так, блискуче. Ось так.
Готова почервоніти? Відпускай те все.
Мені відпускати?
Ми всі були голі.
Чудовий вигляд. Ідеальна поза.
Так і стій. Розправ.
Так.
Дуже добре.
Тепер ти сильна.
Так. Ось так.
Блискуче.
Ось тут. Чудово.
Так, ось тут.
Стій так. Зафіксуйся.
Це дивовижно.
Дивись туди. Так. Зафіксуйся.
Я не пам'ятаю, коли востаннє я була така вимотана як емоційно,
так і фізично.
Я відчуваю, що відкриваю
свої нові сторони, про які я навіть не знала.
-Готово! -Ура!
Було чого боятися?
-Ні. -Дякую.
-Іди погрійся.
-Хочеш навчитися водити? -Авжеж. Спробуймо.
Тисни, трохи газу.
Відпускай зчеплення.
Ось так!
Трохи більше газу!
Ми, бляха, їдемо! Відпусти зчеплення до кінця!
-Тобі вдалося. -Ура!
-Ні. -Що це?
Це скотч для підняття повік.
Що з ним робити?
-Чекай. Зараз дізнаюсь. -Я теж хочу.
Він з Японії, я йому довіряю.
-Чорт! -«Визначте, які ви хочете повіки.
Приклейте скотч на повіки.
-Разюча зміна». -Дай почитати.
Дай я швидко прочитаю. «Приклейте з тоншого боку палички».
Я думав, його треба просто наклеїти й все.
У мене разюча…
Це так криво.
-У мене разюча зміна? -Покажи.
-Що ти, у біса, зробила? -Приклей ще.
У тебе справжні повіки?
Гаразд, у мене…
По суті, у дитинстві у мене були навислі повіки.
З віком одне око стало більшим із подвійними повіками.
І я його виправила, щоб вони були однакові.
Таке довге пояснення, щоб сказати, що ти зробила операцію.
Яким би там важким не було твоє дитинство, ти зробила операцію.
До речі, я молодець.
-Так. -Дивись, як гарно.
У дитинстві я завжди хотів, щоб у мене були більші очі.
Бо вони різні.
Привіт усім. Я думаю про пластику повік, і хочу почути вас.
Якщо придивитися, тут можна побачити складку.
Я хочу зробити очі однаковими. Дивіться.
Якщо придивитися, моє ліве око більше, ніж праве.
Я такий: «Тату, що сталося? Чим ви з мамою займались, що я вийшов непропорційний?
-Мені подобається. -Заплющ.
Хочу пластику на два ока.
Забереш мене з лікарні, якщо я це зроблю?
-Так краще? -Трохи більше.
У Азії це цілком нормально що коли дівчатам виповнюється 13,14 років,
їм роблять пластику, батьки це підтримують.
Але хлопцям її не роблять. Не говорять про це. Це заборонена тема.
І у моєму випадку тато завжди був проти цих процедур.
Він каже, що це не природно, але я так не думаю.
Я зараз на такому етапі, коли я попрацював над тілом,
і взагалі схуд.
І мені здається, що це правильне…
що це останнє удосконалення.
Але як думаєш, коли ти зупинишся?
Це буде остання.
-Я не знаю… -Я впевнений.
Я дуже сумніваюся щодо пластики, бо зараз, коли я вже старша,
я вважаю, що ми маємо любити свою зовнішність.
Але тепер у мене є гроші, тож я можу це зробити.
Річ не в грошах. Але я не хочу здатися лицеміркою.
У юності, я була дуже невпевненою.
Я не шкодую про неї. Але я не хочу закликати до пластики,
бо тепер, я виросла, і розумію, що треба любити себе справжню.
Підтяжка повік — дуже поширене явище у культурі Азії.
Але мені здається, про це не дуже говорять.
Люди тримають це в таємниці.
Люди думають, що ми робимо підтяжку повік,
щоб мати західну зовнішність. Я ніколи цього не хотіла,
бо і навислі повіки й подвійні повіки гарні по-своєму.
Це залежить від уподобань.
Я тобі так скажу, що б ти не вирішив, звісно, я підтримаю тебе.
Якщо ти не зробиш, нічого не зміниться.
-Це така дрібниця. -Будеш клеїти мені це?
Ні. Це не моє. Я погано роблю макіяж.
Я не з тих дівчат. У мене таке погано виходить.
КВАРТИРА КЕВІНА ЛОС-АНДЖЕЛЕС
-Як справи? -Привіт.
Привіт.
-Це тобі. -Дякую.
-Оце так. -Я щойно прибрав.
-Можеш не роззуватися. -Точно?
-Ти чудова на підборах. -Твоя правда.
-Я буду в них. -Ти красуня.
Чекай, це теж для тебе.
-Дякую. -Я підбирала.
Натякаєш на щось цими простирадлами?
-Так, тобі потрібні нові простирадла. -Гаразд. Я не знаю, чого б це ти…
Кеве! Треба покласти його сюди. Ось тут.
Після Малібу наші стосунки з Кевіном стали значно кращими.
Ми так багато обговорили.
Ми більш відверті одне з одним.
-Я сяду. -Чому ти дивишся на мій прес?
Я не дивилася на твій прес.
Дивись в очі. Не дивись на мій прес.
Але він не може перестати фліртувати.
Не може тримати себе в руках, але не маю претензій.
На його місці у присутності Кім. Я все розумію.
Що це? Це корейський сайт?
Так.
Я познайомився з деким, і вона допоможе мені
з пошуками моїх рідних батьків.
Он як.
Сьюзен Кокс, так звана ветеранка всиновлених дітей у Кореї.
Вона була однією з перших,
кого вдочерили, і хто знайшов своїх рідних батьків.
Тепер вона допомагає з цим іншим корейським дітям.
-Нарешті… -Ось і вона.
-Рада тебе бачити. -Я теж.
Я познайомився зі Сьюзен через консульство Кореї.
Вона зробила місією свого життя допомагати з пошуками рідних батьків.
Кевіне, коли я шукала свою рідну сім'ю, я розмістила оголошення в газеті.
Раджу й тобі так зробити.
Будь-яка інформація, будь-яка зачіпка
може дати якийсь результат.
Я завжди думав, що покінчив з пошуками рідних батьків.
Особливо після гіпнотерапії, і коли я поділився своїми враженнями.
Але згодом відкрилася скринька Пандори з питаннями.
І я зрозумів, що це був лише початок.
Вона порадила мені дещо.
Написати оголошення для корейської газети.
Як думаєш, що мені написати?
«Кевін Крайдер — модель, фітнес-модель, шукає…» Я не знаю.
Вони такі: «Кевін Крайдер? Він точно кореєць?».
-Білий чувак. -Яке твоє корейське ім'я?
Тей Джин Кім.
Тож я хочу надіслати…
-Це ти? -Так, це для газети
-Поглянь на свою стрижку горщиком. -Знаю.
Кеве!
Як хтось міг його віддати?
-Мені це теж цікаво. -Це так мило!
Гаразд.
«Кім Тей Джин,
онук Кім Хва-Чжуна з міста Сувон…
Шукає.
…шукає
-своїх рідних». -Тобто будь-кого.
Твою мати, батька, дідуся.
«Або будь-кого, хто міг би
допомогти».
Поясни. Хто ти такий?
Де ти народився? Коли ти востаннє…
«Він народився в липні
за місячним календарем 1983 року».
-Звідки тебе всиновили? -«Його всиновили з сиротинця Хунонг.
Він переїхав до сім'ї з Філадельфії…
Ось, добре.
…у віці трьох років».
Написати, що він милий?
Ти дуже гарна.
Я знаю. Зосередься.
Я намагаюся. Писати, що я лише хочу знати відповідь?
Так. Пиши, що відчуваєш.
Ось і воно. Це послання світові, і всім людям. Усіляке буває.
Знаєш, я розумію твої почуття. Я пережила щось схоже.
Я зроблю все можливе, щоб допомогти тобі знайти свою сім'ю.
-Щоб ти знайшов відповідь. -Дякую.
А якщо в тебе є брати й сестри?
-Я знаю. Я теж… -А якщо в тебе гарячий брат?
Овва.
Що ти сказала?
Ні, просто уяви.
ГЛЕН ВАЛЕЧИЛЛОС ПЛАСТИЧНИЙ ХІРУРГ
-Лікарю. -Кейне.
-Привіт. -Як справи, друже?
-Ти подивись. -Привіт.
Ти завжди в найкращих костюмах. Це «Том Форд»?
«Ланвен».
Поглянь на мого лікаря в «Ланвені».
-Я знову тут, лікарю, бо… -Розказуй.
…мені завжди не подобалися, або краще сказати, що мене турбували
подвійні повіки.
У мене подвійна повіка тут,
а інша нависла.
-У тебе чудові повіки. -Дякую.
Тож мені здається, що якщо її трохи підтягнути,
моє обличчя стане гарнішим.
Ось так мені подобається, але інший бік — ні.
Якщо подивитися на населення Азії в цілому,
у половини азійців є складки на повіках,
а в іншої половини їх практично немає.
Це око — гарний приклад. Тут складка до половини.
-Закінчується тут. -У мене теж.
-У тебе так само. -Це боляче?
Я нічого не відчую.
-Як це робиться? -При свідомості або під наркозом.
У тебе будуть шви на оці протягом тижня.
У тебе буде набряк близько чотирьох місяців, а потім зійде.
Чотири місяці?
Але ти відразу побачиш складку.
Головний ризик — асиметрія повіки.
А компенсація?
Жартую! Я тобі довіряю.
-Компенсація 10%. -Я просто…
-Ти ж зможеш переробити? -Так, звісно.
Але ж хочеться зробити правильно з першого разу.
А щодо ціни, це буде як сумка «Гермес»? «Шанель джамбо 2,55»?
-Треба, щоб подивилася Джессі… -Лікарю, за моїми розрахунками,
мені потрібна знижка 30%.
Це останній пункт того, що я хочу змінити.
Я хочу симетричне обличчя. Погляньте на Джолі.
Досконалість, так?
Я щасливий. Уже дуже хочу стати ідеальним.
Джессі, я гадаю, двадцять тисяч.
-Двадцять тисяч з анестезією. -Знижка.
-Можна готівкою? -Знижка за передоплату?
Я піду в банкомат.
Привіт.
Привіт!
Боже мій. До речі, я щойно зрозуміла,
що принесла Біркін.
Будь ласка, не пали її.
-Покажи. -Не сьогодні.
Подивимося.
Овва.
Боже.
-Вона зі страуса. -Під воду б її.
-Ні! Будь лагідним з нею. -На дно океану було б прекрасно.
Подумай про це.
-Тож ми подивимося… -Така велика?
Великі масштаби.
Я не хочу побачити себе в такому розмірі.
-Зараз побачиш. -Ні! Я не хочу.
Я люблю дивитися на себе у квадратику.
-Тож… -Чорт!
Гадаю, ми передали суміш Сходу і Заходу.
Це неймовірно, бо ця атмосфера салуну з «Феррарі» і зі східною культурою.
Як я й казав, це спрацювало. Зараз подивимося на друге.
-На друге? -Саме так.
Хорхе покаже нам друге.
Воно чудове.
Ох, у мене мурашки.
Не можу відірвати погляд від мого обличчя.
Пам'ятаєш ту нашу розмову,
коли ти розповідала про своє дитинство й все таке.
Я бачу частину тієї розмови у цьому фото.
Мені дуже цікаво почути, як тобі це фото, бо воно відрізняється.
Навіть не знаю, чи ти бачила, як я його робив.
-Боже мій! -Скажи?
Я, бляха, у захваті.
Хіба не круто?
Це найкрутіша капсула часу.
Так, мені дуже сподобалося, що тут мікрофон, тобто рація…
-Вода. -Вода й всі ці деталі.
А з цього боку видно обладнання звукозапису.
У мене мурашки, і серце калатає.
Круто, що він у масці.
Бо знову ж таки це знак того, що це фото з часів коронавірусу.
Розумієш, про що я? Ми завжди пам'ятатимемо по масці.
-Це фото з цих часів. -Боже мій. Так!
Це так гарно.
-Цікаво. -Це моє улюблене.
Ось це тобі найменше подобається, так?
Але я все одно в захваті.
Ти змушуєш мене обирати.
Річ у тім, що найменш улюблені, на жаль…
Боже! Ти що, здурів?
-Зупинись. -Треба знищувати.
Їх не має існувати. Просто відірви трохи.
-Ні! -Зроби це.
-Це якась дивна терапія? -Один, два, три.
Ні!
-Приємні відчуття. -Зовсім ні.
Готово.
-Неймовірно. -Дякую.
-Було круто. -Сподіваюсь, у нас ще будуть проєкти.
-До зустрічі. -Ні! Тільки не вона!
Я пішов!
Ні!
КВАРТИРА КЕВІНА ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Гей!
-Привіт, Кевіне. -Як ти, Дженіс?
Чудово. А ти як?
Добре. Трохи займався йогою.
Відновлював свою життєву силу й енергію і згадав про тебе.
Це дуже приємно.
Надзвичайно.
Ти можеш
вивільнити негативну енергію та емоції зі свого тіла, розводячи стегна.
-Правда. -Мені здається, ми на одній хвилі.
Енергетика, так?
Так.
Тобі сподобалося, коли я так зробив?
Так.
Тож
я хотів спитати, чи в тебе знайдеться вільний час,
щоб піти на побачення,
бо в нас схожі вподобання щодо духовності й…
Так, я б з радістю дізналася про тебе більше.
Так? Тоді зустрінемося. Я напишу тобі місце, час. Буду чекати.
-Гаразд. Звучить чудово, Кевіне. -Добре, чудово. Бувай.
У цьому й суть зцілення рейкі. Позбутися негативної енергії.
І впустити нову.
Впущу енергію Дженіс. Це ж ідеальний початок з нуля.
Так!
Переклад субтитрів: Данило Добровольський