- Raz, dva, tři, čtyři. - Raz, dva, tři, čtyři.
- Raz, dva. - Raz, dva.
- Můžeme? - Můžeme?
Pane, co to máte?
Myslíš tohle?
To je taková podivuhodná věcička.
Šo!
Naojo, co se děje?
Vidíš?
Fakt podivuhodná, viď?
Júsuke se vrátil do života jako duchovní detektiv.
Co to je?
S úkolem lovit jókai páchající zlo ve světě lidí.
Nauč mě to hned!
Ještě neuměl používat duchovní energii.
Mezitím tři jókai
ukradli tři nebezpečné věci, které byly pod dohledem světa duchů.
Dokáže Júsuke získat tyto věci zpátky?
JÚ JÚ HAKUŠO
Vůbec ti to nejde.
Copak nechápeš situaci? Co?
Góki, Kurama, Hiei.
Vzali tři nebezpečné předměty, které mají obrovskou moc.
Pokud je rychle nezískáme, svět lidí bude v nesnázích.
A snadno porazili zloděje, které jsme původně očekávali.
Proto tě učím střílet duchovní zbraní. Tak dělej!
Myslel jsem, že to zvládneš rychleji.
Ty se nesoustředíš.
- A navíc jsi hloupej. - Mlčte!
- Nemůžu se soustředit kvůli vám dvěma! - Co?
A nejsem hloupej, to pozor!
Nezvyšuj hlas!
Když ti to vadí, soustřeď svou duchovní energii a pusť ji ven!
Zatraceně. Fajn!
- Budu střílet! - Dobře, střílej.
Ukaž mi to.
Poslouchej.
Duchovní zbraň
je jediná obrana, kterou proti jókai máš.
Nasměruj energii v srdci
a srdcem zmáčkni spoušť.
Nemůžeš střílet prsty!
No tak. Znovu.
- Koenmo. - Dělej!
- Koenmo! - Co?
Jsi v pořádku?
- Hajato! - Mao!
Naojo!
Nemůžeme ty děti uzdravit?
Ne, jestli jim Góki sežral duši.
To on udělal takovou ohavnost pomocí nebezpečný věci.
Jak těm dětem můžu pomoct?
Musíme od Gókiho získat jejich duše.
Pak je to snadný.
Najdeme ho a zničíme ho.
Cože? To je absurdní!
Bez duchovní zbraně nevyhraješ!
To je jedno!
Budou mi na to stačit holý ruce.
Takový zranění jsou u nás běžný, ne?
Jo, jasně!
Tak proč trčíš ve špitále?
No tak!
Lechty, lechty!
Kuwabaro, vidíš jeho krk?
Promiňte!
Moje vina, jsem slabej.
Ne.
To neříkej!
Díky tobě jsme vyvázli jen s drobnostma.
Promiňte…
Jé, Urameši!
- Počkej! - Kuwabaro!
Čau, Kuwabaro. Nazdar.
Jaký „nazdar“?
Jak jsi porazil toho týpka?
Nebyl normální, ne?
Asi ho posedl jókai.
Jókai?
Tak jsem ho zahnal svou duchovní energií.
Pšt!
Copak
ses úplně zbláznil?
Ne, říkám pravdu.
Aha.
A prášky sis vzal?
Ty mi nevěříš?
- Pojď, jdeme! - Hej!
Přestaň žvanit o světě duchů a jókai!
Je normální?
A ta holka je taky divná.
O čem to mluvíš?
O tý holce v kimonu,
co táhne pryč Uramešiho.
Ne.
Nikdo tam není.
Kuwabaro, už máš zase vidiny?
To ne!
- To je strašidelný. - Děsivý!
Takže nekecal…
Ze tří zlodějských jókai
je Góki pro svět lidí nejnebezpečnější.
Protože se živí lidskými dušemi.
Pouhá existence jeho druhu lidstvu škodí.
Góki má zvláštní zálibu v duších dětí.
Ta Dravá koule, kterou nosí, z vás vysaje duši
a udrží ji v sobě.
V horších rukou se ocitnout nemohla.
Hledáme nonstop a bez jídla, ale marně!
Asi potlačuje své duchovní síly a není vidět.
Jókai tenhle trik používají ve světě lidí.
Je v lidským světě hodně jókai?
Ne. Ne tolik jako dřív.
Svět duchů vytvořil bariéru.
Bariéru?
Mezi světem lidí a démonů existuje bariéra.
Díky ní jsou silnější jókai drženi uvnitř
a svět lidí zůstává relativně klidný.
A kde se teda vzal ten škrkavec?
Jak utekl ze světa démonů mezi lidi?
No…
No co?
Já nevím! A ty to musíš zjistit!
Proč tak vyvádíš? Jdeme.
Počkej!
- Kam jdeš? - Něco sníst!
Tebe to vůbec netrápí?
Víš co?
Nemá smysl ho hledat naslepo.
A jak můžu vyhrát, když umírám hlady?
Na pitomce má pádný argument…
- Je tady. - Ahoj!
Čau, prcku.
Upřímně děkuji, že jsi mě zachránil.
Nemusíš bejt tak formální.
Mockrát vám děkujeme. Dá se taková vděčnost vůbec vyjádřit?
No, dobře…
Přišli ti sem poděkovat už včera.
Aha.
Díky. Jak se máš?
Co?
No…
Mám se dobře, ale…
Nedávno u nás na sídlišti onemocnělo hodně dětí.
Masaru z toho má těžkou hlavu.
To vaše sídliště…
Kde je?
- Kámen, nůžky, papír, teď! A znovu… - Kámen, nůžky, papír, teď! A znovu…
Běžíš pomalu!
- Hej, Go! - Haru!
- Kazuto! - Co ti je, Haru?
Slyšíš mě?
- Probuď se! No tak! - Hej!
- No tak! Vzbuď se! - Haru!
Kdo sakra jseš?
Lidskej červe!
Dost!
Neubližujte mu!
To je ale zdravej chlapeček, k nakousnutí.
Uteč, Masaru…
- Uteč! - Neruš mě u jídla!
Přestaň!
Drž hubu.
Ne!
Ty hajzle!
Haru, jsi vzhůru?
Není ti nic?
- Poznáváš maminku? - Můžeš vstát?
Není ti nic?
- Mockrát děkuju. - To je úleva!
Není ti nic, Júsuke?
Díky za záchranu.
Není zač.
Tak pojď.
No tak. Můžeš vstát?
Jdeme domů.
No tak! Neštvěte mě.
- Dělej. - Bude to?
Vy se s tím moc pářete!
Musíte přitlačit, takhle.
Jinak se nerozbrečí.
Vidíte! Podívejte!
Už dlouho jsme neměli Ledovou slzu!
Víc.
Breč víc!
Co se tak tváříš?
Tvůj odpor je marnej, ty zrůdo!
Příště to bude bolet víc.
Zatracenej Sakjo.
Jak mi mohl dát za propad tak poruchový zboží!
- Ty! - Ano!
Prodej tu Ledovou slzu za nejvyšší cenu!
- Ano, pane. - Rozumíš?
Ano.
Ještě to chvíli vydrž.
Hledám způsob, jak tě odsud dostat.
Proč?
Mám mladší sestru ve tvém věku.
Dobrý den.
Dobrej.
Kurama se díval?
Co dělal?
No jak povídám. Jen se díval.
Ani se nesnažil Gókimu pomoct.
Nevím, oč mu šlo,
ale bylo to dost děsivý.
Kurama je jókai v lidském těle.
Moc toho o něm nevíme, asi je dost mazanej.
A je to Gókiho kámoš.
Zrcadlo temnoty, který Kurama má,
je nebezpečná věc. Kdo se do něj podívá, tomu splní přání.
I kdyby to přání bylo sebehorší, splní se.
Jakýkoli přání?
Jo.
Masový zabíjení, přírodní katastrofy…
Cokoli.
Vážně?
Zrcadlo temnoty ukazuje svou moc v noci za úplňku.
Do tý doby mu ho musíme sebrat.
Jo.
Ty vole…
Blbej zapík.
Počkej…
- Díky za strpení. - Vítejte!
Vítejte! Prosím.
Vítejte, máme volný stůl.
Dobrý den, kytička už se nese.
Díky, jste můj stálý zákazník.
Koenmo,
tohle je…
Ano. Je to od Kuramy jako pozvání.
Může to být past.
VŠEOBECNÁ NEMOCNICE MĚSTA SARAJAŠIKI
Nemusíš se bát.
Až dosáhnu svého cíle,
slibuju, že Zrcadlo temnoty vrátím.
Šuiči?
Tys přišel?
Jo.
Ne, musíš ležet.
Je mi dobře.
Tvůj přítel přišel až sem, tak ho musím pozdravit.
Jsem Šuičiho matka.
Omluvte mě, že vypadám takhle.
Ale jsem ráda.
Moc se mi ulevilo.
Jsem ráda, že za mnou chodíš každý den,
ale bála jsem se, že nebudeš mít čas bavit se s přáteli.
Mami?
Mami, je ti dobře?
To nic.
Je mi dobře…
Překvapilo tě to?
No jo.
V lidským světě se jmenuju Šuiči.
A ona je prozatím moje matka.
Celou dobu, co mě vychovává, ji klamu.
Jak to?
Před 17 lety
mě těžce zranil mocný pronásledovatel.
Abych mu unikl,
posedl jsem oplodněné lidské vajíčko.
Plánoval jsem, že mě ta matka vychová
a až zase získám sílu, zmizím.
Tak co se stalo?
Myslíš, že jókai
může cítit něco jako soucit?
Taky jsem tomu nevěřil.
Dokud maminka neonemocněla…
Řekli mi, že nepřežije ani měsíc.
Chci tím zrcadlem
mamince pomoct.
Po ničem jiným netoužím.
Až se to stane, určitě Zrcadlo temnoty vrátím.
Proč mi to říkáš?
Asi jsem jen chtěl, aby někdo slyšel moje přiznání.
A hlavně
cítím, že ti můžu věřit.
Zatraceně…
Nevěděla jsem, jak na tom je.
Doufám, že Kurama a jeho maminka budou šťastní.
To bude těžké.
Co?
Jdeme na to. Může to trochu štípat.
Můžu pokračovat?
Ještě trochu.
Tak. Dobře.
Ještě trochu.
Tak… Dobře…
Vydrž.
- Děkuju! - Ano, děkuji vám.
- Mějte se. - Přijďte zas.
Nudle se ti rozmočí.
Hele, Keiko.
Jókai…
Ne, totiž…
Myslíš, že se mezi padouchama
najdou i nějaký hodný?
Co? Proč se ptáš?
Jen mě to tak napadlo.
Hm.
Asi najdou.
No, to je stejný,
jako když si lidi, co tě moc neznají,
třeba myslí, že jseš rebel a potížista.
Asi jo.
Ale já vím, že to není pravda.
Rozhoduju se sama.
Bez ohledu na to, jak moc je ostatní pomlouvají.
Dokud si myslím, že jsou hodný, tak jsou hodný.
Podobně jako když ostatní tvrdí, že je někdo hodnej,
ale já vím, že je to blbec, tak je to blbec.
Tos mě naučil
ty, Júsuke.
Cože?
Dělám si srandu.
Keiko.
- Pivo, prosím. - Jo!
Júsuke! Máme problém!
Co to děláš? Pospěš si!
No tak, rychle! Co to děláš?
Co šílíš? Ani jsem se nestihnul najíst.
To je jedno!
Koenma ti neřekl zásadní věc o Zrcadle temnoty!
Co?
Když Zrcadlo temnoty splní přání,
vezme si něco důležitýho!
Něco důležitýho?
Život toho, kdo přání vyslovil!
Zrcadlo temnoty dnes ukáže svou moc, protože je úplněk.
- Nemáme čas. - Urameši!
Co sakra chceš?
To se ptám já.
Co?
Pomůžeš mu, co? Tomu jókai.
Jak o něm víš?
Nejsou jókai ty týpci, co lehkomyslně podpálili město?
Tak pro ně nemusíš nic dělat!
Nepřekážej, Kuwabaro.
Počkej!
Sakra!
Přeju si…
aby maminka spokojeně žila.
- Do háje! - Urameši!
Zatraceně!
Nedej se napálit! Je to jókai!
Pusť mě! To není tvoje věc!
Je to moje věc!
Ještě jsem tě neporazil!
Neodpustím ti, jestli znovu umřeš.
Kuwabaro.
Do háje!
Urameši!
Co to děláš?
Přišel jsem tě zastavit!
Nepřekážej mi!
Říkal jsem ti, že chci pomoct mámě!
Viděl jsi někdy mámu, jak kvůli tobě brečí?
Co?
Není nic horšího.
Když umřeš, tohle všechno ztratí smysl.
Zrcadlo temnoty!
Dám ti půlku svýho života.
Ne!
Ty…
Hej, Urameši!
Urameši!
No tak. Urameši.
Tak pojď.
Mami?
Mami.
Šuiči.
Byl jsi tu celou dobu?
Už nikdy…
tě neopustím.
Maminko.
Urameši.
Promiň.
Mýlil jsem se.
Víš co?
Nestihl jsem se najíst.
Nepozveš mě?
To určitě.
Ukradli Ledovou slzu?
Kdo ji sakra ukradl?
Podle způsobu provedení v tom má prsty jókai…
Jókai?
Sakra!
Hned zavolej Sakjovi!
Ano.
Vy!
Způsobil jste mi velký potíže!
Nějakej divnej jókai jde po Ledových slzách!
Nechci z toho mít problémy.
Takže Korime vrátím.
A na tu díru taky zapomeňte.
Za ty nepříjemnosti se omlouvám.
Ale myslím,
že vaše rozhodnutí vypovědět smlouvu je poněkud unáhlené.
Cože?
Mám jiný nápad.
Přijďte prosím do mé rezidence.
Já ji donutím ronit Ledové slzy.
Také vás ochráním před zloději.
Těším se na vás.
Toguro.
Mám pro tebe nový úkol.
Doufám, že to je
něco zajímavého.
Překlad titulků: Markéta Demlová