Historien slutter, før du blev født.
Mor?
Nu igen.
Da vi vågnede og følte hænder, der ikke længere var der -
- sagde de ældste, at det var spøgelserne eller Satan.
Eller at vi løj for at få opmærksomhed.
Eller at vores vilde kvindelige fantasi spillede os et puds.
Det fortsatte i mange år.
For os alle.
Vi følte os vægtløse.
Som om vi svævede over det, der engang var virkeligheden.
Som var vi blevet forvist og ikke længere havde ret til at tilhøre virkeligheden.
Jeg tænkte på, hvem jeg ville have været, hvis det aldrig var sket.
Jeg savnede den, jeg kunne have været. Men det gør jeg ikke længere.
For det er dommedag og tid til bøn.
Begge dele.
Vi fik en af dem. Jeg så hans ansigt.
Og han angav de andre.
Til sidst blev gerningsmændene anholdt og ført i sikkerhed hos politiet i byen.
Næsten alle koloniens mænd tog til byen for at betale kautionen.
Vi havde to dage til at tilgive voldsmændene, før de kom tilbage.
Hvis vi ikke tilgav, ville de smide os ud af kolonien og udelukke os fra himmerige.
Ikke gøre noget.
Blive og kæmpe.
Rejse.
DET FØLGENDE ER ET UDTRYK FOR KVINDELIG FANTASI
Vi piger fik meget lidt uddannelse. Vi kunne knap nok læse og skrive.
Men den dag lærte vi at stemme.
Den stod lige mellem "blive og kæmpe" og "rejse".
Så tre familier blev udvalgt til at afgøre, hvad kvinderne skulle gøre.
Din mor havde bedt August, læreren, om at tage referat under mødet.
Han var lige vendt tilbage til kolonien.
Hans familie var blevet bandlyst mange år tidligere.
August havde elsket din mor, siden han var lille.
Før vi begyndte, talte din bedstemor, Agatha, om vigtigheden af ærbødighed.
Og at vise hinanden det.
Ligesom Jesus vaskede disciplenes fødder før det sidste måltid -
-hvor han vidste, at tiden var inde.
På et døgn skulle vi forestille os den verden, du ville blive født i.
Det ligger i vores tro at tilgive. Vi har gjort det før, så hvorfor ikke nu?
- Nu ved vi bedre. - Vi bliver bandlyste.
Vi må rejse i vanære, hvis vi ikke tilgiver dem.
Og hvis vi bliver bandlyste, mister vi vores plads i Himlen.
Hvordan kan I leve med frygten for det?
Det er forståelige bekymringer. Hvordan håndterer vi dem?
Vi skal bare blive enige om, om vi tilgiver mændene -
- så vi kan komme i Himlen.
Grin du bare, Salome, men vi bliver nødt til at rejse, hvis vi ikke tilgiver dem.
Hvordan skal Herren så finde os?
Hvis Jesus kan genopstå og falde ned fra Himlen for at samle sine følgere -
- kan han nok også finde kvinder, der har forladt kolonien.
Men seriøst: Jeg kan ikke tilgive dem. Det vil jeg aldrig kunne.
Heller ikke jeg.
Men vi vil gerne i Himlen.
- Her har vi alt, vi kan begære. - Nej.
Så begær mindre.
Betyder Himlen intet for jer?
Der må da også være noget at leve for i dette liv.
Autje!
Vi ses om lidt. Det skal nok gå.
Din bedstemor sagde altid: "Se, hvor du kan hjælpe, og tænk ikke på resten."
Det er nok nemmere, når man er så gammel som hende.
Så bliver vi og kæmper, eller rejser vi? Det er vores muligheder.
At gøre ingenting er udelukket.
Jeg vil tale om mine heste, Ruth og Cheryl.
Når Ruth og Cheryl bliver skræmte af Duecks hund på vej til kirken -
- er deres første instinkt at løbe løbsk.
De holder ikke møde for at blive enige om en reaktion.
- De flygter. - Jamen, vi er ikke dyr, Greta.
Men vi er blevet jaget som dyr, så måske bør vi reagere som dem.
Jeg har set heste trampe på vrede hunde. Så dyr flygter ikke altid.
Skal vi lære vores døtre at forsvare sig ved at flygte?
Nej, ved at rejse.
Jeg vil hellere skyde og begrave mændene end stikke af, Guds vrede uforsagt.
Salome, Greta talte om at rejse, ikke flygte.
Uh, undskyld, at mor brugte det forkerte ord.
En synd så stor, at Salome skal rette den for os alle!
At flygte og at rejse har forskellig betydning.
Det siger forskellige ting om os.
August, hvad siger du til det hele? Har du også en mening?
Jeg tror...
Jeg tror, det er muligt at efterlade noget eller nogen...
...i en sindstilstand og komme et andet sted hen -
- i en anden, helt uventet sindstilstand.
- Jeg vil blive og kæmpe. - Taber vi, tvinges vi til at tilgive dem.
- Jeg vil også blive og kæmpe. - Du vil altid slås!
Er det virkelig sådan, vi afgør vores skæbne?
Med et kryds ved vores holdning? Jeg troede, vi skulle andet og mere.
- Du vil måske bare tilgive? - Alt andet er vanvittigt.
Hvorfor er du her, hvis du synes det? Gå ud til de passive!
Det er min datter, og hun bliver her.
Hvis vi tvinges til tilgivelse, tæller den så?
Hold det for dig selv.
- Autje, kom herned! - Autje, gør, som din mor siger!
Kan du ikke høre det knirke? Vil du have taget til at falde sammen?
Vi var mange, der så os selv oppefra.
Måske var det Gud, og vi så os selv gennem hans øjne.
Eller også kunne vi bare ikke være der.
I vores egne kroppe.
- Hvordan kom du op? - Ved et mirakel.
- Et mirakel fra Gud? - Ja.
Der hvor jeg og din mor voksede op -
-talte man aldrig om kroppen.
Så når noget sådant skete, havde vi ingen ord for det.
Og derfor blev der helt stille.
Og i den øredøvende stilhed voksede frygten.
Neitjes mor hængte sig, da overfaldene havde stået på et stykke tid.
Vi undrede os over, hvorfor vores fødder fortsatte fremad, når hendes ikke kunne.
Hvad adskiller os fra dem, der bliver efterladt?
- De bliver aldrig færdige. - Vi dør først.
Eller også skal vi igennem det hele!
August, skriv for og imod for begge muligheder.
Sæt den op på væggen.
- Skriv stort. - Hvorfor? Vi kan alligevel ikke læse.
Nej, men så kan den hænge her, så andre siden kan se den.
Under overskriften "blive og kæmpe" skal du skrive "fordele".
- Hvem vil begynde? - Vi begynder med "blive og kæmpe".
Ikke alle deler din mening.
Undskyld.
Kan I tale en ad gangen, så jeg forstår? Det tager lidt tid at formulere.
Skal vi række hånden op som skolebørn?
Jeg... Det må I undskylde.
- Vi behøver ikke flytte. - Undskyld?
Skriv det nu bare under fordele.
Salome har fået den geniale indsigt, at vi ikke behøver rejse, hvis vi bliver.
Så skal vi ikke finde ud af, hvor vi skal hen eller lide under usikkerhed.
Og vi har ikke noget kort.
Det eneste sikre er usikkerheden, uanset hvor vi er.
Neitje, Autje, har I noget at tilføje?
- Vi behøver ikke forlade dem, vi elsker. - Vi kan tage dem med.
Hvordan?
Skulle vi flytte hele kolonien? Hvad mener du egentlig?
Vi kunne opbygge noget nyt på dette sted, hvor vi føler os hjemme.
Det er faktisk også vores hjem.
Skal vi opremse ulemperne? Vi skal jo blive og kæmpe!
Ulempe: Vi bliver ikke tilgivet.
- Må jeg sige noget? - Værsgo.
Før vi opregner fordele og ulemper, bør vi måske blive enige om, hvad vi kæmper for.
Det ved alle da. Vi kæmper for at undgå overgreb.
Men hvad ville det betyde?
Måske bør vi definere, hvordan kolonien skal se ud, når vi har sejret.
Måske bør vi vide, hvad vi vil opnå, og ikke kun hvad vi vil ødelægge.
Skal vi blive eller rejse?
Ona, fortæl mere om det, du har i tankerne.
Mænd og kvinder skal træffe alle beslutninger for kolonien sammen.
Kvinder skal have lov til at tænke. Piger skal lære at læse og skrive.
Skolen skal have et kort over verden, så vi kan forstå vores plads i den.
En ny tro baseret på den gamle men med kærlighed i centrum -
- skal designes af kvinderne i kolonien.
Vores børn skal være i sikkerhed.
"Sammen".
Du lyder som Augusts mor.
Ona, du er en drømmer.
Vi har ingen stemme.
Vi har intet at vende tilbage til. Dyrene i deres reder er sikrere end os.
Vi har ikke andet end drømmene, så selvfølgelig er vi drømmere.
Ved du, hvad jeg drømmer om?
At dem uden kontakt med virkeligheden ikke får ansvaret for vores målsætninger.
Hvad gør vi, hvis mændene ikke kommer os i møde?
Undskyld.
- Så dræber vi dem. - Nej, Ona.
Hvad hvis de fængslede mænd er uskyldige?
- Mor. Hvorfor siger du det? - Vi fangede jo en af dem.
- Jeg så ham. - Kun en.
- Ja, men han angav de andre. - Måske løj han.
- Det er vi nødt til at tænke på. - Nej.
Det er ikke vores ansvar, for vi afgør ikke, om de bliver straffet eller ej.
Vi ved, vi blev overfaldet af mænd, ikke af spøgelser eller Satan!
Vi ved, det ikke er indbildning. Vi blev bedøvet med sovemidler til køer!
Vi ved, at vi har blå mærker, infektioner, er blevet gravide og er dødsensrædde.
Nogle af os er døde!
Vi ved, at vi må beskytte vores børn, uanset hvem der er skyldig!
Tak, Salome. Sid ned.
Skal vi fortsætte?
De fængslede kan være uskyldige i overgrebene -
- men er de skyldige i ikke at gribe ind? I forsømmelse?
- Hvor skulle vi vide det fra? - Det ved vi jo.
Mændene har skabt miljøet her -
- og overgrebene blev mulige på grund af omstændighederne her.
De er skabt og velsignet af mændene.
Siger du, at gerningsmændene er lige så meget ofre som de overfaldne?
At både mænd og kvinder er ofre for de omstændigheder, som kolonien er skabt i?
Det kan man godt sige.
Så uanset om retten dømmer eller frikender dem...
...er de i sidste ende uskyldige.
Ja, det vil jeg mene.
- De ældste kaldte dem onde. - Det er magtsygen, der taler.
- De havde brug for... - ...nogle at bestemme over.
De har lært magtens kunst videre til mændene i kolonien.
- Ønsker vi ikke alle en form for magt? - Det tror jeg, men jeg er ikke sikker.
Jamen, vi fangede dem jo. Vi fangede dem!
Ja, I gjorde.
- Hvorfor gør I så alting så kompliceret? - Det er virkelig kedeligt.
Vi kan bede mændene om at rejse.
Bede mændene om at rejse?
Ingen af os har nogensinde bedt mændene om noget.
Vi har ikke engang bedt dem om saltet, en mønt eller et øjebliks fred og ro.
Aldrig bedt dem tage vasketøjet ind eller trække fra.
Passe på enåringerne.
Lægge hånden på min lænd, mens jeg for tolv-trettende gang -
- forsøger at presse et spædbarn ud af min krop.
Er det ikke slående, at det eneste vi ønsker af dem, er at de rejser?
At bede dem rejse er ikke en mulighed.
Tænk lidt på Ruth og Cheryl.
Stop.
August tager stadig referat.
Tænk, at August stadig tager referat!
Nogle gange griner folk lige så meget, som de har lyst til at græde.
Du må tro, vi er skøre!
Nej. Og min mening ville alligevel ikke betyde noget.
Tror du virkelig det?
Hvordan ville du have det, hvis det aldrig betød noget, hvad du mente?
Jeg er her ikke for at have en mening, men for at tage referat.
Men hvis du hele livet følte, din mening intet betød, hvordan ville du så have det?
Når vi har befriet os, må vi spørge os selv, hvem vi er.
Kan vi blive færdige til middagen? Miep skal have sin penicillin.
Hvordan har du fået fat i penicillin?
Hun gik.
Hun gik i halvandet døgn til den mobile klinik med Miep på ryggen.
"Herren er nådig og barmhjertig, sen til vrede og rig på troskab."
Jeg må blande penicillinen i æblemosen, ellers vil hun ikke tage det.
"Herren er nådig og barmhjertig, sen til vrede og rig på troskab."
Tilgiv mig. De er for store til min mund.
"Herren er nådig og barmhjertig, sen til vrede og rig på troskab."
Lad os holde en pause.
Thorkild! Thorkild!
Ikke et ord om, at jeg ryger. Jeg er træt af det.
Vil hun altid være sådan nu?
Hvordan?
Som en mand. Vil Nettie altid være som en mand nu?
Senere forstod vi, at Nettie ikke blev en mand på grund af det, der var sket.
Nettie havde aldrig følt sig som kvinde.
Nu var det blevet umuligt at lade som om.
Lytter min bror?
Hej, lillebror.
Jeg ved ikke, om barnet var dit eller en af dine venners.
Men det var nok dit, for...
...der var noget galt med det.
Jeg elskede det, tror jeg.
Underligt, ikke?
Jeg vil ikke tale om det eller noget andet.
Aldrig mere.
- Men... - Men hvad?
- Hun taler ikke mere. - Har du det bedre?
Hun taler med børnene. Jeg tror, de kalder hende Melvin.
I Italien under Anden Verdenskrig gemte de civile sig i beskyttelsesrum.
Der var brug for frivillige til at holde generatorerne i gang.
Så man cyklede!
Da du gyngede fra tagbjælken tidligere, kom jeg i tanke om det.
Du ville være perfekt som frivillig.
Hvis vi altså var i et beskyttelsesrum.
- Hvor cykler man hen i det lille rum? - Cyklen ville være stationær.
Jeg skal vande hestene.
Se her.
Det lærte du nok ikke på universitetet.
Kun fakta om stationære cykler langt væk.
Så jeg bør vel ikke være for ked af, at jeg aldrig kommer i skole.
Hvorfor blev I vist bort herfra?
Min mor stillede spørgsmål.
- Betvivlede hun Gud? - Ikke Gud, men magten.
Regler lavet i Guds navn.
Og hun opfordrede andre til at stille spørgsmål.
- Ligesom Ona? - Ja.
Ona og hun var venner.
Er hun død?
Men nogle gange, som da jeg hørte dig i dag, kan jeg tydeligt høre hendes stemme.
Hvorfor lod de ældste dig komme tilbage?
Jeg havde studeret, så jeg kunne gøre mig nyttig og undervise drengene.
For sent.
Jeg vil hjælpe, men jeg ved ikke hvordan.
Du kom tilbage for Onas skyld, ikke?
Du ser på hende på en lidt sjov måde.
Jeg forstår ikke, hvorfor hun ikke vil giftes med dig. I siger underlige ting.
Mor!
Alle beboere bedes komme frem til folketællingen 2010.
Hallo! Væk derfra!
Kom ud og lad jer tælle.
Kom ud af jeres hjem og bliv talt til folketællingen 2010.
Alle skal komme ud og deltage i folketællingen 2010.
Nå, vil du smage?
Det er folketællingen 2010! Kom frem og lad jer tælle.
Kilde, kilde.
Vi indsamler data til folketællingen 2010. Kom ud og lad jer tælle.
Lad os gå derhen.
- Hvorfor? - Kom nu bare.
Hvor gamle er I?
- Femten. - Seksten.
- Så har I sikkert kærester. - Nej, vi har ingen kærester.
Vi ses igen, de damer. Pas på jer selv.
- Hvor er Autje? - Vi må starte uden hende.
Tak.
- Har du røget? - Hvad kommer det dig ved?
Lad nu være.
Jeg kan ikke mere!
Autje?!
Vent, til jeg får fat i dig!
Manden fra folketællingen sagde, at en af vores mænd kommer hjem i aften.
- De skal bruge flere penge til kautionen. - Hvem?
Din Klaas.
Så må vi skynde os. Sid ned, alle sammen.
- August, fordelene ved at rejse? - Fordele ved at rejse.
- Vi kommer væk herfra. - Vi kommer i sikkerhed.
Ikke nødvendigvis. Og det første er jo indlysende. Skal det virkelig skrives op?
Ja, Autje?
Vi får lidt af verden at se.
- Lad os gå over til ulemperne. - Det bestemmer kvinderne her.
Ikke en mislykket landmand.
Du er inviteret af os til at lytte til det, vi siger, og skrive det ned.
Intet andet. Så bare lyt!
Mariche, Klaas er snart tilbage, og du spilder tiden.
Han vil tage dyrene og sælge dem for at få penge til kautionen -
- og så er voldtægtsforbryderne tilbage. Og du og børnene kommer til at betale.
Og som altid gør du intet andet end at udspy din vrede.
Jeg beklager, at jeg forsøgte at styre processen.
Det var forkert af mig.
Mejal!
Jeg skal nok holde op.
Mor.
Hvad er der galt?
Hvad er der?
Miep, hvad er der galt?
Jeg har ondt.
Det er okay.
Det skal nok gå.
Der er ingen ulemper ved at tage af sted.
Bare rolig, Nettie.
Hvis vi rejser, hvordan klarer vi så aldrig at se vore brødre og sønner igen?
Mændene?
Tiden læger alle sår.
Det vigtigste for os er vores frihed og sikkerhed.
Det er mænd, der forhindrer os i at opnå dem.
Ikke alle mænd.
Ikke mænd som sådan, men måske et særligt syn på verden og os kvinder -
- der har overtaget deres følelser og tanker.
Hvis vi rejser, ser jeg så aldrig mine brødre igen?
Hvem skal tage sig af dem? Dem alle sammen?
Vi kan ikke beslutte noget, før vi har disse sidste-øjebliks detaljer på plads.
Jeg vil ikke kalde vores fremtidige forhold til vores elskede for detaljer.
Sådan.
Det havde været på vej, længe før det egentlig skete.
Når man så sig tilbage, kunne man se krummerne på voldens vej.
Når man så tilbage, var de overalt, selvom der endnu intet var sket.
Hej.
Nu skal jeg hente noget vand til dig.
Der er ingen kop.
Jeg er glad for, du er her, August.
Det minder os om, hvad der er muligt.
Det kan man let glemme.
Jeg er så ked af det, Ona.
Det vil jeg gerne høre fra en, der burde sige det.
Hvorfor fører kærlighed...
...mangel på kærlighed, dens afslutning, behovet for den...
...til så meget vold?
Ona.
Ona...
Jeg kunne tage mig af dig og dit barn.
Det vil jeg gerne.
- Jeg... - Det ved jeg godt.
Du behøver ikke sige det.
Hvis jeg var gift, ville jeg ikke være mig selv.
Den, du elsker, ville være væk.
Dit barn...
Hvis vi bliver og taber kampen, bliver mit barn anbragt i en af de andre familier.
Måske tilmed hos gerningsmanden.
Hvis vi bliver og taber kampen.
Men det vil du ikke tillade.
Nej.
Nej, det vil jeg ikke.
Vi må tale om mænd og ældre drenge, hvis vi tager af sted.
Vi rejser jo ingen steder.
- De kan få lov at tage med. - Hvad er så pointen med at rejse?
De kan slutte sig til os senere, når vi har etableret os og blomstrer.
Skal jeg skrive "blomstrer som et fællesskab med læsefærdigheder"?
Vi kan godt planlægge uden dine fine ord.
- Skriv det bare. Vi forstår det godt. - Fortsæt, Greta.
De små drenge, lavt begavede i alle aldre samt Cornelius i kørestol kommer med os.
Jeg stemmer for, at mændene kan komme med, hvis de vil.
Det forslag bør slettes!
Hvorfor skal nogle forslag diskuteres og andre slettes?
Jeg vil væk herfra. Jeg har lyst til at hænge mig!
Måske vil mændene med, og så lever vi med de samme farer et andet sted.
Mændene vil helt sikkert med, for de kan ikke klare sig uden os.
- Ikke mere end en dag. - Vi har ikke bestemt os endnu!
Hvordan kan vi tage af sted, når vi aldrig har set et verdenskort?
Jeg kan skaffe et verdenskort. Jeg har også et kort over regionen.
Det er nok. Vi skal jo ikke rejse verden rundt!
Jo, måske.
Vidste I, at sommerfugle og guldsmede flytter så langt -
- at det ofte er børnebørnene, der når målet?
Ja, så det... Ja.
Hvis vi kommer uden for kortet, kan vi måske tegne vores eget.
Vil du nu pludselig rejse, Ona?
Er du okay, Mejal?
Nej, hun er ved at få et anfald.
Almægtige Fader, vi beder dig ydmygt om at se i nåde til os i denne stund.
Vi bønfalder dig om at vise vores søster nåde.
Helbred hende i din barmhjertighed.
Vi beder dig omslutte hende med din styrke og evige kærlighed -
- og uddrive den sygdom, der plager hende nu.
- Hjælp mig op. - Gud være lovet.
- Hvorfor er det kun Mejal? - Stille!
Vi er alle blevet overfaldet, men ikke alle kræver lige meget opmærksomhed.
Hvilken slags opmærksomhed? Hvad er det, der irriterer dig?
Du får anfald. Du ryger.
Hvorfor er det så meget sværere for dig end for os?
Vi spilder tiden ved at sende vores fælles byrde på omgang -
- og fortrænge smerten.
Lad os suge den op i stedet. Indånde den. Fordøje den.
Lad den være vores brændstof.
Tal, Mejal. Vi lytter.
De fik os til at tvivle på os selv.
Det var værre end...
Mejal.
Når Klaas kommer, tager han måske vores heste og kvæg.
Vi tager ikke af sted.
- Har du skiftet mening, Ona? - Det er vel ikke nogen synd?
Hvordan får vi tilgivelse for alt det her?
Hvordan kan vi tilgives om ikke af de ældste, som vi har trodset?
Måske er der andre ældste, gudfrygtige mænd, der kan tilgive os vores synder.
Vi behøver ikke tilgivelse fra gudfrygtige mænd -
- for at beskytte vores børn mod misbrug fra netop de mænd, der skal tilgive os!
Hvis Gud er kærlighed, vil han selv tilgive os.
Hvis Gud er hævn, har han skabt os i sit billede.
Hvis Gud er almægtig, hvorfor har han så ikke beskyttet vores kvinder og piger?
Jeg vil smadre -
- ethvert levende væsen, der gør mit barn fortræd.
Jeg flår ham i småstykker.
Jeg vil skænde hans lig og begrave ham levende.
Gud kan bare slå mig til jorden, hvis det er en synd -
- at beskytte mit barn og sørge for, at ondskaben ikke spredes!
Jeg ville lyve, jagte og dræbe.
Jeg ville danse på grave og brænde i Helvede -
- frem for at lade endnu en mand stille sit voldelige begær med min fireårige!
Jeg synes, vi skal tænke på de gode ting.
"Alt, hvad der er sandt, hvad der er ædelt -
- hvad der er ret, hvad der er rent -
- hvad der er værd at elske, hvad der er værd at tale godt om -
- det gode og det rosværdige -
- det skal I lægge jer på sinde, og fredens gud vil være med jer."
Jeg bliver morder, hvis jeg bliver.
Det er bogstaver, men hvad er det?
Kommaer.
De markerer en kort pause i teksten.
Der findes en sommerfugl, der hedder Det hvide C.
Virkelig?
Salome...
Hvis du bliver en morder ved at blive i kolonien -
- side om side med de mænd, der er ansvarlige for overfaldene -
- så skal du...
...beskytte din sjæl og forlade kolonien.
- Vi er ikke alle mordere. - Ikke endnu.
Jeg har fulgt pålægget i Brevet til Filipperne -
- og tænkt på det, der er godt, ret, rent og rosværdigt.
Pacifisme.
Pacifisme er godt. Ingen vold kan forsvares.
Hvis vi bliver her, vil vi kvinder svigte -
- en grundpille i vores tro, nemlig pacifismen.
For hvis vi bliver, ved vi, at vi havner...
...på direkte kollisionskurs med volden.
Enten som udøver eller som offer.
Kolonien er det eneste hjem, jeg nogensinde har haft.
Jeg har ikke lyst til at rejse, men hvis vi bliver -
- indbyder vi til voldshandlinger.
Der bliver krigstilstand. Vi forvandler kolonien til en slagmark.
Vi kan ikke blive mordere, og vi kan ikke klare mere vold.
Derfor må vi rejse.
Jeg har også tænkt på teksten fra Filipperbrevet -
- og på, hvad der er godt.
Frihed er godt. Det er bedre end slaveri.
Tilgivelse er godt. Det er bedre end hævn.
At håbe på det ukendte er godt. Det er bedre end at hade det velkendte.
Hvad med sikkerhed? Tryghed? Hjem og familie?
Hvad med ægteskab?
Hvad med kærlighed, Ona?
Jeg kender ikke til de ting, du taler om, bortset fra kærligheden.
Og selv kærligheden er et mysterium for mig.
Mit hjem er hos min mor og min søster og mit ufødte barn, hvor det end bliver.
Vil du ikke hade barnet?
Barnet af en mand, der planter voldelige tanker i dig?
Jeg elsker allerede barnet over alt i verden.
Det er lige så uskyldigt som aftensolen, ligesom faderen, da han blev født.
Hvis tilgivelse er bedre end hævn...
...bør vi så ikke blive og tilgive mændene?
Tilgivelse kommer ikke ud af tvang.
Men når der er gået lidt tid, kan jeg måske...
...forstå, hvordan det kunne ske.
Og så kan jeg måske rumme medfølelse over for mændene.
Måske tilgive dem og måske endda elske dem.
Ikke kæmpe, men ændre sig.
Altid ændre sig, aldrig kæmpe.
Aldrig kæmpe, kun ændre sig. Aldrig kæmpe...
- Hold så op! - Hold selv op.
Hold op, alle sammen. Er I vanvittige? Solen er gået ned.
Jeg vil fortælle en ting mere om Ruth og Cheryl.
Før var jeg bange, når jeg kørte ad nordvejen ud af kolonien.
Der er så mange dybe riller i vejen.
Vognen slingrede fra side til side.
Ruth og Cheryl lystrede mine kommandoer, men de var nervøse.
Det var farligt.
Først da jeg lærte at fæstne blikket meget længere fremme -
- og ikke lige foran Ruth og Cheryl, begyndte jeg at føle mig tryg.
Hvis vi rejser, får vi det længere perspektiv, det kræver at kunne tilgive.
Det er at elske på den rigtige måde -
- og holde fred, som vores tro foreskriver.
Derfor ville det ikke være kujonagtigt at forlade kolonien.
Vi ville ikke være bandlyste eller sendt i eksil.
Det ville være en vigtig troshandling.
Et skridt mod kærlighed og tilgivelse.
Ved at rejse viser vi vores tro.
Vi rejser, fordi vores tro er stærkere end reglerne.
Større end selve livet.
Jeg tror, jeg er ved at dø.
Mor, du er ikke ved at dø, men du trænger til at få pudset brillerne.
Hvorfor griner I?
Vi kan ikke rejse. Det er jo...
Det er bedre at blive og kæmpe end at rejse.
Kan du forestille dig at blive uden at kæmpe?
Hvornår var du sidst stærk nok til at modstå Klaas' vold og beskytte børnene?
Du skal ikke belære mig om, hvordan man er hustru og mor.
Du er en pebermø. En luder. En ugift mor!
Ona blev bedøvet og voldtaget ligesom os andre. Du skal ikke kalde hende luder!
Frygter du ikke, at dine sønner bliver udyr, fordi du ikke beskytter dem?
Belærer du dem slet ikke om, hvor afskyeligt det er, hvad deres far gør?
Nu har jeg hørt nok.
Glem ikke, at vi planlægger at rejse.
Vi er mange, meget kan gå galt, og tiden flyver.
For Jesus Kristus, vor frelsers skyld: Hold jeres mund, tak!
- Hvor vover du at dømme mig? - Det var ikke en dom, men et spørgsmål.
- Undskyld, jeg sårede dig. - Gå i helvede!
- Sid ned, Mariche. - Gå ad helvede til, er det vist.
Jeg mener det. Undskyld. Det er ikke tomme ord.
Jeg ville ønske, jeg ikke havde såret dig.
Du fortjener ikke at blive såret mere.
Hvem er du?
Hvem er I?
Hvordan kan I lade, som om jeg har haft et valg?
Jeg beder også om forladelse, Mariche.
Jeg har aldrig prøvet at beskytte dig eller dine børn mod Klaas.
Og du har ikke haft noget valg.
Du har tilgivet ham gang på gang, som du er blevet opdraget til.
Af mig.
Undskyld.
Det er ikke kun mændene og drengene, der har været gode elever.
Jeg tror, vi alle vil bede dig om tilgivelse.
Det, du har været igennem, har været misbrug af tilgivelse.
Findes det? Dårlig tilgivelse?
Tilgivelse kan nogle gange forveksles med tilladelse.
Hvad i alverden?
Julius, hvad er der sket?
Nettie, gør en undtagelse og fortæl os, hvad der er sket.
Hvad er der sket?
Nettie, kom nu ned på jorden! Fortæl, hvad der skete med Julius.
- Hvad er der, skat? - Næsen. Jeg har et kirsebær i næsen.
Pust.
Hårdere... En gang til.
- Sådan. - Vi har ingen kirsebær her.
Klaas har dem af og til med fra byen.
Hvem fik du kirsebær af, Julius? - Far.
Gå du ned og leg med Nettie.
Har vi besluttet os? Tager vi af sted?
Ja.
- Vi tager af sted. - Fordi vi ikke kan blive.
Drenge under 12 kan komme med. Mændene kan komme senere på visse betingelser.
- Nej. - Nej.
- Aaron... - Han er lige fyldt 12.
- Hvorfor skal vi efterlade 13-14-årige? - Dem bør vi da ikke frygte, vel?
August, hvad siger du? Er drenge i den alder en risiko for piger og kvinder?
Ja, det er muligt. Drenge på 13-14 år kan skade piger og kvinder alvorligt.
Også hinanden.
I den alder er de ubesindige. De emmer af voldsomme drifter -
- og fysisk vitalitet samt en nysgerrighed, der ofte ender i skader.
Uhæmmede følelser, herunder stærk ømhed og medfølelse.
Men hjernen er ikke udviklet nok -
- til at de fuldt ud kan forstå konsekvenserne af ord eller handlinger.
De er som enåringer.
Unge, klodsede, glade, stærke.
Høje, muskuløse, seksuelt nysgerrige og dårlige til impulskontrol, men de er børn.
De er børn og kan formes.
Jeg er en dårlig lærer og en elendig landmand, men jeg har en urokkelig tro.
Jeg tror at med vejledning, en kærlig og fast hånd og tålmodighed -
- kan drengene finde en ny identitet som mænd i kolonien.
Jeg tror på det, digteren Coleridge kaldte hovedreglerne for den tidlige dannelse.
"At arbejde ud fra kærlighed-
- og således fremkalde kærlighed."
"At vænne sindet til intellektuel nøjagtighed og sandhed."
"At stimulere den kreative kraft."
Han har sagt: "Kun lidt læres i konkurrence eller diskussion -
- men alt med forståelse og kærlighed."
Jeg synes, at drengene skal have lov at følge med kvinderne.
- Hvis kvinderne altså rejser. - Vi bad om et enkelt svar.
Du skider som andre mænd, hvorfor lyder du ikke som dem?
Undskyld.
Jeg har et forslag.
Vi må beskytte alle børn, ikke kun vores døtre.
Alle drenge under 15, og dem, der har brug for særlig omsorg, skal komme med os.
- Skal? - Måske vil de ikke.
- Vi kan ikke bære teenagere. - Vi må prøve at påvirke dem.
Men vi kan ikke tvinge dem, og det er sandt, at de måske nægter. August?
Ville du blive og undervise dem, der bliver?
Naturligvis.
Han er lige her udenfor.
Klaas?
Han har Ruth og Cheryl!
Alle går hjem og pakker. Hvis nogen spørger, har vi siddet og quiltet.
August, hent kortet.
Neitje og Autje, løb rundt til alle og sig, at vi rejser.
Vi mødes ved vaskehuset en time efter solopgang.
Vi skal tidligt af sted, så vi mødes her ved solopgang.
- En time efter solopgang. - Tag alle jeres ting med.
Hvorfor?
- Efter solopgang. - Vågn op. En time efter solopgang.
Kom en time efter solopgang. Kom med jeres hestevogn.
- Hvem kommer først hjem? - Hun har fundet en fårekylling.
Har du det? Må jeg se?
Ja, det er sengetid.
Tag ikke hjem. Bliv hos mig i nat. Ellers tager jeg med dig.
Jeg er nødt til at gå hjem. Ellers vækker det opsigt.
Gå hjem, mor. Vi ses ved solopgang.
Det burde have taget længere tid at pakke et helt liv sammen.
Det var trist at indse, at alt, man satte pris på, kunne pakkes på få timer.
Der ville kun være fragmenter af os tilbage.
Hurtigt! Hurtigt!
August!
Kom og sæt dig hos mig.
Her er kortet.
Hvor er vi?
Her.
Her?
Det er her, vi er.
Det her er nord, syd, øst og vest.
Man kan bevæge kortet. Hvordan ved man, hvordan det vender?
Man må navigere efter stjernerne. Jeg kan vise dig det.
Kender du Sydkorset?
Det kan I bruge det til at navigere efter.
Knyt din højre hånd.
Sæt den første kno, hvor korsets midte er.
Så peger tommelfingeren mod syd.
Vil du vise de andre det?
Vi skal lære om navigering.
Kendte du allerede til det lille trick?
Selvfølgelig.
Gid jeg kunne lære dig noget, du ikke allerede vidste.
Hvad vil der ske med dig, når vi er rejst?
Man nytter højre hånd og retter de to første knoer mod Sydkorset.
Det kaldes at navigere efter stjernerne.
De to knoer.
Sådan her?
Så peger tommelfingeren mod syd.
BLIV OG KÆMP FOR OG IMOD
Vi vil gerne indramme ting, også når de vælter ud over kanterne.
Så vi samledes en sidste gang på høloftet, hvor der var blevet sagt så meget.
Så meget, som din bedstemor ville have fortalt dig, hvis I havde mødtes.
Er han væk?
Han sover. Han er tabt for verden.
Han var plørefuld.
Han så mig snige mig ind i huset.
Så gik han ud i laden og så, at vi havde taget hestene.
Mariche, har du fortalt ham om vores planer?
Det gjorde hun for at få ham til at holde op med at slå mig.
Jeg tror ikke, han troede på mig.
Og selv hvis han gjorde, tror jeg ikke, han husker det. Han er helt bevidstløs.
Jeg sagde det også, fordi jeg pludselig blev helt...
Vi har besluttet, at vi vil...
At vi er...
At vi har ret til tre ting.
Hvilke?
Vores børn skal være i sikkerhed.
Vi vil være standhaftige i vores tro.
Og vi vil tænke.
Ja.
Guds pris.
Det ønsker vi alle.
Nærmere, Gud, til dig, nærmere dig!
Bare...
Tal bare, August. Du behøver ikke række hånden op.
Jeg...
Glem det bare.
Det var ikke vigtigt.
Er børnene rene og klar?
Tak, Melvin.
Tak, fordi du sagde mit navn.
Vi har skjult Ruth og Cheryl. De er klar.
Har I? Mine søde piger...
Har Aaron gjort hestene klar?
Hvad? Hvor er han?
Hvor er han?
Sig det. Jeg gør dig ikke noget!
- Jeg er ikke din fjende! - Rolig nu, Salome. Vi finder Aaron.
Jeg rejser ikke uden ham!
Salome, kom tilbage!
Hvad sker der, hvis han ikke vil med?
Mor?
Træk vejret. Kom, træk vejret.
Vi rejser nu!
Jeg har det fint. Af sted.
Kom så.
- Nu? - Ja. Lav en liste, August.
- En liste over hvad? - Gode ting.
Planer, minder. Ting, du synes, hører til blandt gode ting.
Ting, vi kvinder vil ønske at se på en sådan liste.
August...
Tak for alt, hvad du har gjort. Vi er så stolte af dig.
Det ville din mor også være.
Jeg laver en liste.
- Det bliver en svær rejse. - "Denne dag har Herren skabt."
"Lad os juble og glæde os på den."
Slut dig til de andre. Jeg beder dig.
Jeg vil ikke begraves i kolonien.
Hjælp mig op i en vogn og lad mig dø undervejs.
Hvad med August?
Han skal nok klare sig.
Hold fast med begge hænder.
Ona!
Jeg vil altid elske dig.
Hun elsker også dig, August. Hun elsker alle.
Sol.
Stjerner.
Spande.
Høsten.
Tal.
Vinduer.
Halm.
Lyde.
Bjælker.
Kærlighed.
Godt. Så rejser vi.
Sprog.
Vind.
Kvinder.
Salome?
Måske får vi brug for at forsvare os selv.
Hvor er Aaron?
Han venter i vognen.
Fik du overtalt ham?
Du får måske brug for den her. Til at forsvare dig.
Har du...?
- Har du...? - Ja. Mit barn kommer med mig.
Farvel, August.
Held og lykke.
- Pas godt på Ona og barnet. - Ja, det lover jeg.
- Vent, jeg må give dig noget. - Nej, jeg skal af sted.
Her.
Hvorfor har du en revolver?
Begå ikke selvmord. Du har en vigtig opgave.
Du er drengenes lærer.
Kom ikke tilbage.
Ingen af jer må nogensinde komme tilbage.
- Vent, jeg... - Nej.
Vær sød at give dem til Ona.
- Hun kan ikke læse dem. - Det vil hendes barn komme til.
Nej, August.
Du skulle have notaterne.
Vi mødes igen.
Op med jer!
Du kører med din bror.
Er alle med?
- Hvor dejligt! Skynd dig. - Her.
Din historie bliver en anden end vores.
Tekster: Neel Rocco Iyuno