EN NETFLIX-SERIE
Käre far,
när jag gifte mig sa du
att jag aldrig skulle kunna vara mig själv vid hovet i Wien.
Du hade fel.
Jag är helt och hållet mig själv. Jag har träffat underbara människor.
Livet här är berusande, och jag låter mig flyta med.
Man behöver mig inte för nåt annat.
Min dotter,
i går hittade jag en av dina dikter.
"Svala, låna mig dina vingar Ta mig med till fjärran land
Svepte jag fram med dig i höjden På evigt blått firmament
Så ivrigt jag då skulle prisa den gud Som folk kallar Frihet"
Du ville ge ditt liv mening.
Har du hittat den?
Elisabeth?
-Andas hon? -Elisabeth?
-Ursäkta mig. -God morgon, Ers Majestät.
God morgon.
Har du sovit?
Lite.
Nej.
Från din far.
Vill du inte läsa det?
Senare.
Hade du kul igår kväll?
Damerna och jag drack.
-Jag hade velat veta. -Skulle du ha kommit?
Jag vet att du har varit olycklig sen gjuteriet.
Jag har en överraskning.
Situationen har förändrats.
Habsburgtruppernas insats har fått effekt. Tsaren tvekar.
Retirerar ryssen är vår möjlighet borta.
Tsaren har inte rört sig än. Det är bara rykten.
-Hur har det gått med Rauscher? -Så gott som övertygad.
Då är det bara er mor kvar.
Se inte så förtvivlad ut. Det är min mor, inte er.
-Vi riskerar alla livet, ni också! -Jag har inget att förlora.
Ge signalen, så är vårt manskap i palatset på en halvtimme.
Ni menar att min bror kan bli…
…arresterad?
Ja. Det är så man brukar göra.
Är det ett problem?
Nej.
Jag informerar er.
Han är vild och rastlös.
Han påminde mig om dig.
En häst klev in på en bykrog.
Värden säger: "Varför så lång i ansiktet?"
Skulle ett så dåligt hästskämt släta över allt?
Jag hoppades det.
Jag vill ses i kväll.
Bara vi två.
Kan vi det?
Så omtänksamt av hans majestät.
Ni söker en ny uppgift, och se: Han fann nåt åt er.
Ja, så fint. Nåt som håller er upptagen.
Om ni ursäktar mig?
Jag måste tala med Majestätet om grevinnan Apafi. Hon tycks inte pålitlig.
Hennes beteende och hennes förmågor är inte värdiga Ers Majestät och hovet.
-I mina ögon är hon mer än värdig. -Nej, Ers Majestät. Jag har samlat bevis…
Bespara mig ert skvaller, grevinna.
Sånt tolererar jag inte. Tack.
Kom efter skymningen. Dörren till östra flygeln är obevakad.
Jag la en kniv där.
Du kunde ta hand om det själv.
-Jag är ingen mördare. -Inte?
Vad är du då?
Jag hade mina tvivel, men de är borta.
De är som alla andra, de vill inte förändra nåt. De måste bort.
Kejsarinnan också?
Ja, självklart.
Bra. Då tar jag hand om henne också.
-För folket. -För folket.
Har ni sett? De blir bara fler.
Vad vill ni, von Bach?
-Vad tänker ni göra, Ers Majestät? -Det är vaktens sak.
Självklart.
Kan er bekantskap med framtida baronesssan von Sina möjligen säkra ett nytt lån?
Ja, men hon vill ha nåt i gengäld.
Får jag fråga vad?
Kan ni lämna mig ifred, tack?
Jag ber Er att betänka vikten av en järnväg…
Jag vet.
Tack.
Har du sett vad som sker där ute? Det kan vi inte tillåta.
-Det har inte hänt nåt än. -Visst gör det det, det händer hela tiden.
Och vet du varför?
Du är okoncentrerad, hon distraherar dig.
De ständiga bråken, vanvettet i gjuteriet.
Oron är inte hennes fel!
Hovet skvallrar om festandet natten lång.
Du gifte dig med ett trotsigt barn, och det försvagar dig som kejsare.
Folket behöver en förebild.
Nåt måste förändras, Frans, och det vet du.
Ser du inte till att göra det så gör jag det.
Ers Majestät, jag kan inte låta er passera. Ärkehertiginnans order.
Halt.
-Ur vägen. -Jag kan inte låta Er passera.
-Jag är er kejsarinna! -Jag beklagar, Ers Majestät.
Ursäkta, Ers Majestät. Ärkehertiginnan önskar tala med Er.
Hon väntar Er i kyrkan.
Ungern. Transsylvanien…
Apafi.
Familjen Bethlen, bosatt i…
…Wien.
Apafis har släktingar i stan. Det här är kusinen.
Sök all korrespondens med grevinnan Leontine von Apafi
och ett fotografi, snarast.
Ska bli.
Grevinnan.
Ni ville tala med mig?
Sätt dig.
Vilken egenskap tror du är den viktigaste för en härskare?
Medkänsla.
-Jag vet att ni är av en annan åsikt. -Låt mig berätta en historia, Elisabeth.
Allt började när min dotter Anna var tre år.
Hon skakade och darrade.
Och sen blev hennes lilla kropp som förstenad.
Ingen kunde säga vad det var.
Ärkebiskopen sa att en demon hade besatt henne, men…
Först gick det veckor mellan anfallen, så kom de oftare.
Läkarna sa att det var en ovanlig nervsjukdom.
De åderlät henne, vet du vad det betyder?
De drog blod ur hennes lilla arm.
De rakade av henne håret och satte iglar på hennes huvud
så att de skulle suga sjukdomen ur henne.
Och Anna skrek.
Och skrek.
"Det måste till", sa man. "Bara några timmar till."
Men jag stod bara inte ut längre.
Jag sände bort dem.
Och höll om henne.
Jag vet inte hur många gånger solen gick upp.
Jag vet inte var hennes kropp slutade och min började.
Fyra dagar senare var hon död.
Jag är hemskt ledsen.
Ofta hjälper det inte att hålla nån i handen, förstår du det?
Att vara överseende, ha medlidande.
Ibland måste man skära ut sjukdomen, även om det gör ont.
Jag måste göra allt för att vår familj ska överleva.
Vad är det du måste skära ut?
Jag sökte en stöttande kvinna åt Frans.
Ni sökte en marionett.
Jag vill ha en kejsarinna som bär kronan med stolthet. Som sätter familjen först.
Kungariken kollapsar runt oss.
Vi behöver en kejsarinna som räddar oss från undergången.
En kejsarinna som strålar ljusare än samtiden.
Och det är du inte, Elisabeth.
Du har två val.
Far tillbaka till Bayern. Vi säger att du blivit svårt sjuk.
Äktenskapen annuleras och Frans gifter om sig.
Nej.
-Och du är fri. -Nej.
Inte?
Eller så stannar du här.
Men då gäller nya regler.
Ingen ritt.
Inga nattliga äventyr.
Inga hovdamer.
Du får ett rum i den norra flygeln med grevinnan Esterhazy som enda sällskap.
Kejsaren kan komma på besök på utsatta dagar.
-Det tillåter Frans inte. -Han känner redan till det.
Tänk på saken, min kära.
Ers Kejserliga Höghet.
Hon har till i kväll på sig att bestämma sig.
Får jag säga hur mycket jag beundrar ert sätt att hantera kejsarinnan?
Hon kommer inte att orsaka mer oro här.
Grevinnan misslyckades.
-Jag… -Människorna utanför grinden…
Har ni sett dem?
Och vid gränsen står vi öga mot öga med ryssarna.
Hur ska jag hinna att hantera en flicka som ylar mot månen om nätterna?
Som beter sig som en sinnessjuk?
Men, Ers Kejserliga Höghet…
Ni har tappat bettet.
Ni behöver en ny uppgift.
Nåt mer hanterbart.
Bestämmer sig kejsarinnan för att stanna här får ni hålla henne sällskap.
Det blir er enda uppgift. Bara ni två.
Och på min sida…
…tar Margarete över er plats.
Skulle kejsarinnan välja att återvända till Bayern ska ni följa med henne.
Lite ledighet.
Sänd inte bort mig.
Inte till Bayern.
Jag ska ställa allt tillrätta.
Snälla…
Snälla.
Snälla!
Gör er inte till åtlöje.
Gå nu.
Båda två.
Det får man ju ge dig, Maman.
Ni kan konsten att uppmuntra underlydande.
Jag undrar vad de hoppas uppnå. Ur det där kommer ju inget.
De vill bli sedda.
Jag har huvudvärk, kan jag få ett glas vatten?
-Vad spelar du för spel? -Vadå för spel?
Slösa inte min tid. Vi har alla våra spel. Så…
Vilket är ditt?
Frans blev inte den kejsare du önskade.
-Jag känner medlidande med min bror. -Medlidande?
Hur ska jag förklara? När man ser nån som inte mår bra,
så mår man själv inte så bra?
-Nej, glöm det. -Tänker du komma till saken?
Nu handlar det om att rädda riket från att falla samman, det vet vi båda två.
Napoleon och Victoria i England skrattar åt oss och preussarna vill ta över.
-Och folket gillar mig. -Popularitet är överskattat.
Inte när man är den omtyckte.
Jag har utmärkta kontakter över hela Europa.
-Och stöd från… -Stödet att göra vad, Maximilian?
Det är högförräderi, belagt med dödsstraff.
-Jag måste försöka. -Gud allena utser kejsaren.
Den senaste valde ni.
Ni har visat mig vad det innebär att skydda familjen.
Till varje pris.
Majestät.
Majestätet är inte här.
-Var är han? Jag måste tala med honom. -Beklagar, Ers Majestät.
Men det är viktigt, jag behöver honom.
Jag beklagar, Ers Majestät. Det går inte nu.
Mår ni inte bra?
-Det passar inte nu. -Vad har hänt?
Lita på mig. Är ni snäll.
Hon vill få bort mig.
Vem?
Er mor.
Nej. Nej, det tillåter jag inte.
Jag hittar inte Frans, vet ni var han är?
Vad ville ni säga mig?
Mycket kommer snart att förändras här. Mycket snart.
Och oavsett vad som sker vill jag ha er…
Jag vill ha dig vid min sida.
-Vad menar du, vad kommer att hända? -Det kan jag inte tala om än.
Jag vet hur mycket han älskar dig. Men när du verkligen behöver honom,
verkligen, då är han inte där.
Han behöver dig för att känna sig levande. Men då måste en del av dig dö.
Elisabeth…
Du och jag…
Det var meningen.
Bort.
Gå!
Ers Majestät, kallade ni?
Var är Leontine?
Grevinnan Apafi.
Ers Majestät. Er bror önskar tala med er.
Ers Majestät.
Jag undrade vart du tänkte ta vägen.
Du kommer inte att gilla det här.
Vissa grupper har tappat förtroendet för dig som kejsare.
Folket vill ha en förändring.
Vad menar du?
Har du sett ut genom fönstret?
Du har tappat kontrollen.
Vill du regera?
Du?
Allvarligt?
Vi kan få ett fredligt maktskifte. Det behöver inte bli en skandal.
Ditt val.
Du vet inte hur det är att leda allt. Att besluta om allt.
Ensam med uppgiften, för alltid. Man kan inte gå.
-Jag vet. -Du vet ingenting!
Du lever i en fantasivärld.
Det har du alltid gjort. Du berättade om palatsälvorna som vakade över oss.
Det finns ju inte.
Lika lite som ditt fantasirike.
-Varför inte bara njuta av ditt liv? -Varför gör inte du det?
För att det här är min plikt!
Du har inget stöd längre, Frans.
Jag har kyrkan på min sida. Och armén.
De spelar ingen roll.
Din fru, då?
Spelar hon nån roll?
Hon lät mig förstå att hon stödjer mig.
Aldrig att hon sa så.
Du har rätt. Vi har knappt talat med varann.
Du såg att vi passade ihop i Ischl. Det var därför du tog henne ifrån mig.
Försvinn!
Annars hänger jag dig på fläcken.
Det förändrar ingenting.
Din tid är över.
Elisabeth?
Bättre?
-Har du ätit frukost? -Jag har inte fått behålla den på länge.
Din senaste blödning har uteblivit.
Finns det andra tecken? Alltså…
Hur kan man vara säker?
Ta av dig blusen, är du snäll.
Jag måste känna på dig.
Får jag?
Spänt.
Du väntar barn, det är jag säker på.
Gläds du?
-Var det allt? -Jag har det här också.
En familjefest, men grevinnan Apafi var inte där.
Vad betalar jag er för?
En barnjungfru.
Grevinnan Salm-Reiffscheidt. Vad kan jag göra för er?
Var är grevinnan Esterhazy? Jag måste genast tala med henne.
Har ni inte hört?
Grevinnan har fått en annan uppgift. Men jag är idel öra.
Nej. Då får jag tala med ärkehertiginnan.
Tack.
Vad har ni där? Vem är det?
Gäller det grevinnan Apafi? Har ni fått fram nåt?
Inte ett ord till nån.
Frans?
Se till att min bror inte lämnar slottet.
Och få tag på Kempen, jag måste tala med honom.
-Jag måste berätta en sak. -Ger jag dig inte allt du drömt om?
-Vad menar du? -Svara mig.
Du skrämmer mig.
-Du vet att gåvor inte betyder nåt. -Sa den väldigt bortskämda.
Tror ni att ni kan konspirera utan att jag märker nåt?
-Vad pratar du om? -Du får aldrig mer träffa min bror.
Så du erkänner.
Nej.
Det är inget mellan oss.
Vad ska det betyda?
Jag älskar bara dig.
Inte den blicken, jag är försvarslös.
Varför kan det inte räcka?
Din mor vill att jag far.
Vad sa hon?
Att jag förvirrar dig.
Att nåt måste förändras.
Där har hon ju rätt.
-Vad menar du? Kände du till det? -Nej, men det kan inte fortsätta så här.
Vilket?
Att jag sitter hela dagarna och dricker te, provar kläder
håller munnen, föder barn och stänger av hjärnan?
Du vandrar runt i natten,
försätter dig i fara, beter dig som om du förlorat vettet och inte kan följa regler.
Det var just därför du ville ha mig.
Jag vill ha mer, Frans. Jag kan inte vara inspärrad.
Jag behöver nån som kan vara nöjd i bland.
-Då skulle du ha valt Helene. -Ja, kanske det.
Du är en fegling.
Hälsa din mor att jag återvänder till Bayern.
Då kan du aldrig mer återvända.
Jag är hellre den galna i Possenhofen än stannar här som kejsarinna.
Givakt!
Vi har just räknat till 300 personer bara vid huvudgrinden. Andra omringar slottet.
Och vad tänkte ni göra åt det?
Vi har låst alla grindar och förstärkt vaktstyrkan.
-Ingen kommer in. -Är det allt?
Jag vill att ni ställer 100 beväpnade män vid grinden.
Och gör palatsvakten redo.
De är främst från fattiga kvarter och säkert obeväpnade.
Om de så mycket som rycker, grip dem. Gör de mer, så skjut.
-Men de är ju fredliga! -Säger han emot?
Ers Majestät.
Det här gäller inte er, von Bach. Gå.
Vad väntar ni på?
Elisabeth reser bort en tid.
Mycket förnuftigt.
Jag vet att det gläder er, mor.
Nej, det gläder mig inte.
Det var en vacker dröm, men alla drömmare vaknar till slut.
Kan du se till att Luzi får den här klänningen?
Du borde inte fara.
Tala med honom.
Jag kan gå med bud om ett möte.
Det är till dig.
-Nej. -Jo.
Vet han att du är med barn?
-Du måste berätta! -Nej, det är över.
Minns du vår första dag?
Du sa att den symboliserade vår bräcklighet. Och du hade rätt.
Hovet har knäckt mig.
Men hovet är ju bara ett spel, begriper du inte det?
-Jag har aldrig gillat att följa regler. -Ibland måste man det för att vinna.
Jag kom inte hit för att vinna nåt. Det finns inget kvar här för mig.
Jag skriver.
Vad gör du?
Det handlar inte om dig.
Folk bränner de här som ett rop på hjälp.
Vill du hjälpa dem måste du stanna.
Grevinnan Apafi.
-Vad kan jag göra för er, grevinnan? -Det gäller kejsaren.
Ers Kejserliga Höghet. Jag fick just ett bud från St Petersburg.
Tsaren drar tillbaka trupperna.
Det kommer att ses som en stor framgång. Er brors plan lyckades.
Men ingen vet det än. Känner han till det?
Håll nyheten för er själv.
Omöjligt. Möjligheten är borta.
Nej! Jag talar med mor, ge mig en timme.
-Nej, det är över. -Det är det när jag säger till!
Ni har inte sett så lugn ut på länge, Ers Kejserliga Höghet.
Om jag får säga så.
Jag tackar för ert förtroende. Jag ska inte göra er besviken.
Jag vet.
Ärkehertig Maximilian.
Ursäkta, jag måste genast få tala med er igen.
Vet du vad han vill?
Han tror att han kan bli kejsare. Men han är lika illa lämpad som ni andra.
Varför säger ni så?
I hela mitt liv har jag stöttat svaga män. Och du, Maximilian, är en av dem.
Ingen av mina söner duger till tronen. Ingen. Inte du heller.
Skulle jag låta en av er föröda det jag skapat?
Inte du, inte din far, inte din bror, och absolut inte den där flickan.
Det påminner mig: Jag ville ta farväl av henne.
Elisabeth.
Förmågan att inse sina begränsningar är viktig här i livet, tro mig.
Jag önskar dig trevlig resa.
Majestätet.
Jag tillåter mig inte att ifrågasätta min kejsares beslut.
Kejsarinnan är på väg till vagnen.
Ers Majestät?
Stopp!
Släpp kniven!
För folket!
Vänd!
Han måste stanna.
Ers Majestät, jag måste be er att vända.
Nu släpps ingen ut.
Vänd om och för hennes majestät åter till slottet.
Ers Majestät, folket blockerar grinden. Det är för farligt.
Jag måste be er att stiga in igen.
-Öppna grinden. -Absolut inte.
Öppna grinden! Nu!
Jag måste härifrån.
Vi är hungriga!
Se på oss!
Vad gör ni, Ers Majestät? Jag måste varna er!
Du förrådde honom.
Ingen känner till dig. Gå, jag förråder dig inte.
Du kan aldrig mer komma tillbaka till Wien, det ska vi se till.
Ett steg utanför slottet, så dödar vi dig.
Och dina dagar tycks räknade här också.
Där är ni ju!
-Kejsarinnan är borta, visste ni det? -Jag vet.
På grund av oron eller ett gräl med kejsaren?
-Vad ska det bli av oss? -Kan du hålla truten?!
Är andras liv så intressanta, eller kan du inte tänka egna tankar?
Då berättar jag inte om fotografierna på er som Amalia gick omkring med.
Kejsarinnan är vid grinden! Vi behöver förstärkning, fort, fort!
-Ni har min klänning! -Inget av det tillhör er.
Vad gjorde du med den riktiga Apafi?
Amalia, snälla. Tänk över det här.
Varför det? Du har hela tiden försökt att utmanövrera mig!
Är du avundsjuk?
Jag är här för att skydda kejsarinnan och hovet. Det är heligt för mig!
Jag har vigt mitt liv åt att uppfylla denna plikt, och du vill föröda allt!
Ditt avskum.
Vad har du i kikaren?
Öppna.
Jag ser er.
Kejserliga Höghet.
Om ni följer med här.
Vad gör hon, vad händer?
Ers Kejserliga Höghet.
Hon berättade för folket att hon väntar barn.
Det gjorde hon?
Det är ju underbara nyheter.
Öppna grinden.
Undertexter: Henrik Brandendorff