Кари! Кари!
Кари!
Ще ти звънна по-късно. - Лизет! Здрасти.
Здравей. - Странно е да те видя тук.
Мислех, че съществуваш само във вестибюла на сградата ни.
Какво правиш тук? - Срам ме е, но съм тук,
за да гледам как вдигат шатрите за изложбата ми.
Ти си от тримата нови перспективни дизайнери на "Булгари",
няма нищо срамно.
А и Брайънт Парк е бивш дом на Седмицата на модата.
Свещено място е.
Ще дойдеш в петък вечерта, нали? - Коктейли в шатра? По моята част е.
Хубаво. Защото само ти ме интересуваш.
Ти и купувачът от "Нийман".
И "Сакс". - Но всъщност само аз.
Да те черпя ли капучино? - Благодаря, но бързам.
Помолиха ме да запиша аудио версията на новата ми книга.
Ще се видим по-късно. - Добре.
Ей, ти си Кари Брадшоу.
Няма нищо срамно в това.
Довиждане.
Роко, излязох малко по-рано. - Отпред ли?
Да. - Аз съм зад ъгъла.
Ей! Спрете го!
Открадна чантата ми! Помощ!
Защо никой не ми помага? Защо стоите така?
Боже... - Той открадна чантата ми!
Добре. Всичко е наред.
Здравей.
Тази скапана отрепка.
Може ли да уточниш?
Някой открадна моята "Бъркин".
Не. Къде? - Точно пред проклетото ми жилище.
Посред бял ден.
Какво става с този град?
Обикалям наоколо, в случай че е взел портфейла ми и е хвърлил чантата.
Както правеха преди.
Не. Всички са информирани в наши дни.
Добре ли си? - Не съвсем.
Изръсих се за тази чанта
като подарък за мен след първата ми голяма продажба.
Купих я толкова отдавна, че дори нямаше списък с чакащи.
Искам да ви уверя,
че училището има още четирима охранители на всеки ъгъл.
Миранда цветя ли предпочита, или кошници с храна?
Искам да й взема хубав подарък за това, че ме свърза с Ная.
Утре ще я снимам за филма ми.
Колко вълнуващо!
Миранда определено предпочита храна, но е още в Лос Анджелис с Че.
Мога да ти дам адреса. - Да.
...инцидент, който изложи на риск цялата общност на "Арбър".
Няколко наши ученици са съставили...
списък със секси майки.
Ще се доберем до този списък. - Стопроцентово.
Някой има ли да добави нещо?
Не. - Не?
Защото изглеждате много приказливи.
Добре. Радвам се, че сме на едно мнение.
"Беше от дните, който щеше да попадне в графата "Забравени",
ако беше завършил другояче."
Все обърквам тази част. Много съжалявам.
Няма нищо. Имам го вече записано.
Искаш ли да си отдъхнеш или раздвижиш преди трета глава?
Не, благодаря. Няма нужда.
Справяш се страхотно.
Още ли си сигурен, че не искаш да наемеш актриса?
Например Джулиан Мур, Джулиана Маргулис...
Актрисите ставаха за другите ти книги,
но толкова лични мемоари трябва да се прочетат от автора.
Кари, още натъртваш малко на "П".
Джими ще влезе да настрои пак микрофона.
Боже, миризливецът... - Сериозно?
Не съм забелязала. - Почакай да си вдигне ръцете.
Аз мога да го наглася.
Добре. Само леко настройване.
Благодаря. - И Гари иска
да произнасяш хубаво "Т".
Гълташ го.
"Графата", не "графада".
Гълтам го?
Да. - "Графата"...
Благодаря.
До скоро.
Божичко! Ние се нуждаем от маска.
Ще направя нещо по въпроса. - Не, няма нужда.
Честно, всичко е наред. Ще издържа двата дни.
Героично, но са предвидени пет дни.
Пет дни?
Всяка Джулиана щеше да го свърши за два.
Книга за смъртта на съпруга ти е.
Искаме да сме сигурни, че имаш достатъчно време.
Добре. Готови ли сме?
За трета глава. - Да.
Отивам да донеса ментов чай.
Благодаря, Аманда, но не искам да ме обслужваш тук всеки ден.
Де да можех.
За жалост, се връщам в мините на издателския бизнес,
но ти пратих номера на Гари, ако имаш някакви проблеми.
Нали? - Добре.
Докъде съм?
Трета глава...
Добре, готова съм.
Запис.
"Трета глава.
"Върнах се от Музикалната школа на Манхатън, докато концертът на Бетовен
още ехтеше в ушите ми.
Посрещна ме звукът от течащия душ.
Когато извиках името на Джон, се тревожех..."
Съжалявам. Просто... Пропуснах една дума.
Добре ли си? - Да.
Предполагам. Не съм виждала това от доста време.
"Помня, че се тревожех...
Помня, че се тревожех..."
Момент, какво? Това е объркващо.
Няма нищо. Нека просто започнем отначало.
Добре.
"Трета глава.
Прибрах се от Музикалната школа на Манхатън, докато концертът на Бетовен
още ехтеше в ушите ми.
Посрещна ме звукът от течащия душ..."
Това изречение е много дълго.
Иска ми се да мина към...
"Чакаха ни два часа път." Може ли да го направя?
Всъщност не, не може. Искат да прочетеш каквото е публикувано.
Много жалко, защото е наистина тромаво.
Кой го е писал?
Още веднъж. - Добре.
От началото на трета глава. - Добре.
"Трета глава.
Прибрах се от Музикалната школа на Манхатън, докато концертът на Бетовен
още ехтеше в ушите ми.
Посрещна ме звукът от течащия душ и когато извиках името на Джон,
помня, че се тревожех колко е късно.
Все пак ни чакаха два часа път,
а времето беше много важно за Джон."
Добре, съжалявам. Глътнах това...
Глътнах тези "Т". Съжалявам, вината е моя.
Кари, мисля, че можеш да си позволиш да забавиш темпото.
Недей да бързаш. Разполагаме с пет дни.
Да, и аз така чувам.
"Как е, малкото ми каноли?"
Татко, не ме наричай така, моля те. - "И какво?
Вече не ми е позволено ли?
Кого обиждам сега? Сладкишите или сметаната?
Да поговорим..." - Моя реплика е.
Съжалявам. - Няма нищо.
Не става дума за прякор...
Чакай. Извинявай. Шрифтът се смали отново.
Мразя този нов телефон.
Не може ли просто да ти принтират страниците?
Не когато е нова сцена, която ще репетираме след час.
Да започнем от мястото, където бащата сяда.
След като започваш да плачеш ли?
Не е задължително да плача.
Тук пише: "Че започва да плаче".
А после: "Че се разплаква по-силно".
После бащата казва: "Не плачи". Мисля, че трябва да плачеш.
Може ли просто да изчетем репликите?
Да, разбира се.
"Какво ме вълнува как се наричаш? Щом искаш, бъди небинарна.
Не искам да изгубя момиченцето си." - Не ме губиш. Още съм аз.
"Стига, каноли. Не плачи.
Знаеш, че не мога да понеса да плачеш."
Ще се опиташ ли да заплачеш? - Не.
Не, защото ако заплача... - Добре.
...това праща сигнал, че да си небинарен е трагедия.
И че не съм щастлива.
Поправка, бях, докато не получих
тази фалшива сцена.
Кажи им, че няма да го направиш. - Не.
Вече им казах, че не искам синя коса.
И да нося костюм с подплънки. И да изричам тъпи шеги за "те".
Би трябвало да съм аз, а...
Мамка му.
Че, как да помогна?
Добре съм. - Ще се справиш страхотно.
Имаш още три дни до записа
и ще съм там, за да те подкрепям, нали?
Да.
Хайде. Ще те закарам на сбирката на път към студиото.
Благодаря. По дяволите! - Какво?
Как съм пропуснала обаждане?
Този "Андроид" има свое мнение.
Не е за вярване, че оставих продавачът да ме убеди.
И защо ме избягва Брейди? Не съм го чувала от дни.
Спокойно. С приятелката си е, забавляват се в Европа.
Да, но... - Този телефон е много дразнещ.
Отиди да го проверят. - Да.
Ела тук.
Така станах преподавател в Юридическия факултет на Колумбия.
Страхотно, Ная. - Наистина ли?
Да. Сега искам да се върнем и да чуем още за мнението ти
за Констанс Бейкър Мотли.
Как една жена е разчупила всички расови и полови бариери?
Била е...
Мисля, че микрофонът изпадна. - Брайън?
Да, ще го оправя. - Съжалявам. Чувствам се...
Ще го наглася. - Всичко е наред.
Извинявай, трябва да го взема. - Да, разбира се.
Трябва първо да ме черпиш с вечеря.
Знаеш ли какво? Мисля, че вече се получи,
така че можем да го завършим.
Разбрано. Може ли? Добре.
Само да го взема. Ето го.
Готово.
Сериозно ли говореше за вечерята? - Какво? Не, шегувах се.
Много жалко.
Ей...
Може ли да те питам за озвучителя? - Брайън ли?
Забавен е, нали?
Това беше малко прекалено. Не съм ли права?
Да кажем само, че не опипа за микрофона съдията,
когото интервюирах вчера.
Със съпруга ми току-що се разделихме,
умът ми не е настроен още на тази вълна.
Но видя ли ръцете му? В тази риза...
Мисля, че си на тази вълна. Защо не му дадеш номера си?
И побързай, защото закъсняваме за обяд.
Приключихме! Ще се видим в четвъртък.
Как върви записването на книгата?
Втори ден е, а очевидно още натъртвам на "П" и гълтам "Т".
Оказва се, че да говориш не е толкова лесно.
Като изключим тези "П" и "Т", как си?
Не може да е лесно да го преживееш отново.
Ако някога имаш нужда да дойда за подкрепа, съм насреща.
Добре съм, като изключим проблема с бързото говорене,
се справям съвсем прилично.
Справяш се много добре.
Тъкмо казвах това на Миранда. Начинът, по който продължи напред?
Толкова се гордеем с теб.
О, ето ги.
Мислех, че може да са забравили.
Здрасти. - Здравейте!
Съжалявам. - Няма нищо.
Съжалявам, че закъснях.
Здрасти. Ухаеш прекрасно. - Вината е моя.
Беше толкова убедителна, че удължихме записа.
Разгледайте бързо менюто. Изчаквахме ви.
Чакайте. Получих го.
Получих списъка. - Поръчката може да почака.
Не мога да го отворя.
Какъв списък?
Ще прозвучи глупаво, но в училището вдигат шум
за списък със секси майки, който съставило някакво хлапе.
Какво? Истински списък със секси майки? - Да.
На практика е скандал.
Добре. Ето.
Свалям го. - Как го получи?
Не разкривам източниците си.
Двете сте същински Удуърд и Бърнстийн.
Нека кажа, че за мен е нередно в наши дни
да съдят жените само по...
Отворих го.
Ние сме номер две и три.
Бих ни разменила местата. - Не, заслужаваш да си номер две.
Но коя е номер едно?
Кейла Чарлс. Мащехата на Фин.
Да. Зашеметяваща е.
Но не смятате ли, че формално мащехата трябва да е в друг списък?
Ная, сигурно го изясняваш в курса си по законите за секси майки?
Съжалявам.
Кълна се, темите ни на обяд не са обикновено толкова дебелашки.
Нима? С кого си обядвала напоследък?
Не, допада ми, но може да минем на друга вълна
и да обсъдим правата за аборт или как демокрацията ни е в опасност,
или как планетата умира.
Онзи секси озвучител ми писа.
"Джон надигна глава и ме погледна от пода на душкабината.
Времето застина.
Не можех да помръдна.
Сякаш стоях там часове."
Пауза ли прави? - Не знам.
"Но беше само миг..."
Стоп. Кари, мисля, че сега е твърде бавно.
Добре. - Намери средата нататък.
Да запишем пак частта как си чакала, но без да чакаш толкова дълго.
Запис.
"Джон надигна глава...
и ме погледна от пода на душкабината.
Времето застина.
Не можех да помръдна.
Сякаш стоях там часове.
Но беше само миг.
Изглеждаше толкова дребен.
Бях забравила колко едър беше."
Мисля, че е лошо автор да бъде толкова емоционален.
Просто...
Струва ми се...
непрофесионално.
Съгласен съм.
Защо не подминем засега трета глава?
Ще се върнем към нея по-нататък. - Добре.
Добре. - Нека просто...
Пропускаме трета глава и ще се върнем към нея.
Но произнесох правилно "Т". - Така е!
Да, със сигурност го чух. - Определено.
Добре. - Четвърта глава.
Плашиш ме. - Кари!
Кари!
Битси, здравей.
Ела да седнеш. - Добре.
Горната ми устна още ли е зачервена?
Не, не особено.
Много си мила.
Лифтинг за сто хиляди долара,
а пак трябва да идвам за кола маска на мустаци за 25 долара.
Бог очевидно е мъж.
Към какво бляскаво нещо отиваш или от какво се прибираш?
Нищо бляскаво. Не, записвах новата си книга.
Да. "Обичана и изгубена".
Току-що я поръчах предварително.
Нямам търпение да видя каква остра гледна точка
имаш за мен и всички други жени,
които са изгубили съпруг.
Не знам за гледна точка...
Просто...
Разпаднах се, докато го четях.
Изведнъж се върнах отново там.
Беше неловко.
Мислех, че се справям много добре. Преодолях цялата първа година.
О, скъпа, втората година е по-тежка от първата.
Това е мръсната малка тайна, която никой не ти казва,
защото времето си минава и каквото и да се случва,
хубаво, лошо или шантаво, той пропуска всичко това.
И се чувстваш все по-далеч от него.
Ужасно е.
Но ти винаги...
Винаги изглеждаш толкова енергична и силна.
Така е. Някои дни.
Но други...
Просто се преструвам.
Но каква е алтернативата? Да се самосъжалявам?
Ще ти кажа нещо, което чух в курса по кабала.
Добре.
Дупката никога не се запълва.
Но около нея ще израсте нов живот.
Задачата ти е да направиш нужното да засадиш някакви семена.
За мен беше лифтинг.
За теб е сигурно нещо друго.
Но правиш каквото е нужно, за да се почувстваш по-добре.
КАРИ БРАДШОУ ОБИЧАНА И ИЗГУБЕНА
"Когато вдигнах безжизненото му тяло...
в обятията си..." Не, няма начин.
ГАРИ ШНАЙДЕР
Свързахте се с телефона на Гари Шнайдер.
Оставете съобщение.
Здрасти, Гари. Кари Брадшоу е.
Току-що ми излезе положителен тест за ковид,
така че ще трябва да вземете актриса да го запише. Съжалявам.
Благодаря. Довиждане.
Благодаря.
Ето картата ми. До скоро.
Гледай да не мърдаш.
Изглежда страхотно.
Мисля, че чувствам нужда да отбележа този момент
в живота си, да го съхраня.
Да помня коя съм в момента и да се погрижа да не се върна
към човека, който не искам да бъда.
Като тази, която е останала в онази кантора толкова години,
потискайки желанията и нуждите си? - Именно.
Като малък робот, който таксува 80 часа седмично. И за какво, Рики?
Знаеш ли какво имам? Някои забавни роботи.
Погледни. Икономката в "Семейство Джетсън".
О, да.
А това е този от "Изгубени в Космоса". Популярен е.
Но трябва да е нещо, което да те кара да се чувстваш
възможно най-свързана с теб самата, Миранда.
Лесно се говори с теб.
Много ти благодаря.
Здрасти, Калифорния.
Слава богу, че вдигна.
На път съм да направя нещо,
което е или много глупаво, или напълно освобождаващо.
Ако е свързано със Сциентоложката църква...
Татуировка.
Татуировка... Добре. Трябваше да го предвидя.
И едва не го направих. Наистина. Защо не?
Какво толкова? Татуировка е.
Всички имат такива сега, нали?
Да, и също така всички ги махат.
Вярно е. А се боя от ангажиране.
Дори не мога да избера фон на телефона си.
Рики смята, че е свързано със страха ми да изгубя контрол.
Миранда. - Да.
Време е да се върнеш в Ню Йорк.
Не, тук е забавно.
Като живот наужким е. Не искам никога да свършва.
Ами ти?
Шарлът казва, че записът върви чудесно.
Всъщност не.
Трябваше да вземат актриса.
Не можах да го довърша.
О, не. Защо не можа да го довършиш?
Оказва се...
че имам ковид.
Пропусна най-важното. Ковид. Накрая те застигна.
Да, така е, когато си правя изследвания в лабораторията.
И как се чувстваш? - Нямам симптоми.
Дори нямаше да разбера, ако не беше тестът.
Не се тревожи за мен.
Имаш си достатъчно грижи с твоята татуировка.
Какво ще кажеш за робот?
Добре. Но не на място, където може да се види.
Мислеше, че ще си го сложа на врата ли?
Няма да постъпвам в банда тук.
Добре. Дочуване.
Здрасти. - Миранда ми каза. Много съжалявам.
Какво да донеса? Супа, печено пиле?
Приготвям ориз басмати. Само това искаше Хари, когато го лепна.
Господи, не, не. Добре съм.
Аз съм от късметлиите. Не се тревожи за мен.
И моля те, не пращай нищо. - Твърде късно.
Вече направих поръчка за кутия от "Варсано".
Трябва да пристигне до час. От соления карамел, който обичаш.
Божичко...
СВЕТЛОКАФЯВА "БИРКИН"
Мамка му.
Господи!
24 долара за гаспачо?
Супа за два долара е и струва още 22, ако имат топки.
Поредния начин да те ограби градът.
Знаеш ли кое е най-тежкото?
Чантата имаше сантиментална стойност, а вече я няма.
Да. Разбирам те.
Навремето един тип открадна златната щипка за пари на баща ми
пред очите ми.
Защо не го спря? - Бях окован към леглото ми.
Пиша на Кари. Не й е присъщо да закъснява толкова.
БЛАГОДАРЯ
Хайде...
"А", "И"...
Чудесно...
На обяд сме. И чакаме.
По дяволите. Забравих.
Кари няма да дойде. Има положителен тест за ковид.
Хванала е ковид сега? Много назадничаво за нея.
Чух, че бордът е привикал виновника за списъка вътре.
Но не искат да го назоват.
Чух, че е бил Майло.
Майло У.? - Не, Майло Х.
Който носи нощните си шини през целия шести клас?
Който е можел да произнася "С". - Перверзниците са винаги зубрачи.
Моля ви! Не ми е приятно!
Говорим за малко момче.
Вярно е.
Това ли е Майло Х.? - Секси!
Защо се чувствам като Бланш Дюбоа?
"Арбър" трябва да прати послание,
че има нулева толерантност към всяко женомразство,
затова нарушението и наказанието ще остане в досието на ученика
по време на кандидатстването за колеж.
Сериозно, Грег? В досието му? - Да, Шарлът.
Ако ми позволите... Не е ли малко крайно?
Предвид възрастта му и относително безобидните намерения,
дали се налага толкова сурово наказание?
Трябва да се съглася с Шарлът.
Не е ли възможност за нас
да подкрепим възстановителното правосъдие?
Казвате го само защото сте номер две и три в списъка.
Именно. - Така ли?
Стига, всички видяхме списъка.
Грег.
Мислим, че сте за номер 1 и 2.
Току-що научих, че група майки от "Арбър"
са чути да предметизират един ученик в коридора.
Така ли? - Да.
Добре дошли в "Уорнър Брадърс".
За опашката за записа в студиото, спазвайте реда, моля.
Брейди? Най-сетне! Здрасти! Още ли си в Амстердам?
Мамо, къде беше?
Звъня ти от вчера, но не вдигаш.
Съжалявам, от новия телефон е. Не го чувам да звъни.
Звънях ти сигурно десет пъти.
Плачеш ли? Брейди, какво има?
Луиза скъса с мен.
Какво? Защо?
Не знам! Просто замина за Флоренция. Всичко свърши.
Мамка му!
Какво беше това? - Едва не ме блъсна кола. А трябваше.
Не говори така!
Скъпи, плашиш ме.
Говори ли с татко? - Да, но исках да се чуя с теб.
Мамо, трябва да затварям.
Какво? Не, не, недей.
Плача твърде силно. Заглеждат ме. - Нека гледат.
Чуй ме.
Искам да се върнеш в хостела и да ми се обадиш оттам.
Какво ще направиш?
Ще ти се обадя от хостела. - Добре. Обади ми се.
Обичам те.
Всички телефони трябва да бъдат изключени
и поставени в калъф със заключване до края на записа.
Без изключения.
Дайте ми телефона си. - Без изключения!
Телефонът се вкарва тук.
Телефонът влиза тук.
Нямам телефон. Изгубих го на плажа.
И не използвахте приложение? Не си взехте друг?
Случи се току-що и честно казано, не съм се чувствала по-спокойна.
Разбирам. Добре, вървете.
Благодаря. Толкова се вълнувам.
Здравей, Аманда. - Имам добра новина за теб.
Намерила си някоя Джулиан? - По-хубаво. Уредих ти още седмица.
Ало?
Да, тук съм.
Кари, книгата заслужава автентичността на твоя глас.
Макар да знам, че е последното, на което искаш да се подлагаш.
Заради ковида.
Ще трябва да видим как се чувствам другата седмица.
Няма начин.
Помниш ли, когато братовчед ти Лени се разкри като гей?
Онази вечер, точно след играта на мини голф?
Приех го. Да, бях изненадан.
За гей хлапе умееше да улучва дупки.
Стига, татко, не се прави, че не разбираш.
Може да е така, но ще хвана язва.
Хайде, седни. Седни да поговорим, малкото ми каноли.
Татко, ще спреш ли да ме наричаш така?
Вече не ми е позволено да ти викам "малкото ми каноли"?
Кого обиждам сега? Крема или обвивката?
Опитвам се да бъда вярна на себе си, но се боя да не те разочаровам.
Не ме оставяш...
Какво ме вълнува как наричаш себе си?
Ако искаш да си небинарна, хубаво.
Искаш да си с момчешка подстрижка?
Твоята коса е, не моята.
Просто не искам да изгубя момиченцето си.
Татко, не ме губиш. Пак съм си аз.
И те обичам, която и да си.
Какво е това? - Какво става?
От шоуто ли е? - Господи!
Господи, господи... - Мамка му! Не е за вярване!
Много съжалявам. Нямам... - Мамо, защо ме търсиш във "Фейстайм"?
Справяш се отлично. - Без телефони!
Откачено е. - Не трябва да има телефони!
Ще ти се обадя след малко. Извинете ме.
Извинете. Много съжалявам.
Извинете ме. Синът ми е в криза.
Аз съм в криза. - Много съжалявам.
Успокойте се. Спокойно. Стига, стават грешки.
Можем да го направим пак, нали?
Дамата с телефона, да знаеш, че съсипа големия ни момент
и никога няма да се върнем към него,
защото Че не е актьор, а стендъп комик.
Един момент.
Мисля, че се справя фантастично. Какво ще кажете?
Да аплодираме Че. - Не, Тони, недей. Не, не.
Това е Тони Данца. - Да го повторим.
Преди да загори сосът ми.
Мъжът, легендата, лазанята!
Добре. Ще се върнем към мястото, докъдето бяхме стигнали...
Повярвах ви.
...преди и панталоните й да зазвънят.
Всички помните, че Че беше на масата
и молеше баща си да я приеме такава, каквато е.
Такива, каквито са! "Те", "те"!
Не, не каза точно, че иска да се самоубие,
но каза, че му се искало колата да беше го блъснала. Побърквам се.
Първо, поеми си дълбоко дъх. Всичко ще се оправи.
Каза, че Брейди се прибира късно вечерта?
Да. Ще пристигне рано сутринта по нюйоркско време,
а аз вземам самолет в 20 ч. от Лос Анджелис.
Мислиш ли, че преувеличавам?
Не. Мисля, че е разумно.
Но може да е нещо моментно.
Толкова неприсъщо за него е.
Че още записва пилотния епизод и сигурно ме мрази.
Боже, каква каша...
Сега не се тревожи за Че.
Постъпваш правилно. Няма нищо по-важно.
Благодаря, че го казваш. - Брейди ще се оправи.
Обичам те. - И аз те обичам. Дочуване.
Ето един малко известен факт за студио "Уорнър Брадърс"...
Кой... Кой е?
Сима, нося обяд. Промъкнах се с доставчика.
О, господи...
Здрасти. - Леле?
Аз...
Нямам ковид. Престорих се. - Хубаво.
Защото тази маска е шик, но не покрива критериите.
Сега се чувствам зле, че излъгах издателя си.
А което е по-лошо,
излъгах двете ми най-стари приятелки.
Но те вече ме подкрепяха толкова много.
Не мога да ги подложа на още.
Трябва да има срок на годност
за това за колко скръб можеш да искаш подкрепа от приятели.
Не и ако са истински приятели.
Не бях тук в началото, но сега съм насреща.
Цялата съм слух.
Мразя да се самосъжалявам.
Кари, случило ти се е нещо ужасно.
Имаш право да се самосъжаляваш.
Ако не искаш да напускаш този апартамент, недей.
Промъкни се в леглото, легни, дръпни завивките върху главата си
и чувствай това, което ти е нужно да чувстваш.
Не, не.
Не съм от тези, които само лежат.
Знам. Ти си силна.
Аз се бях свила на кълбо заради чанта.
Не, не просто чанта, а "Биркин".
Твоята "Биркин", означавала е нещо за теб.
Не че приравнявам двете загуби, но...
Донякъде го правиш. - Да.
Боже, Лизет е.
Обещах й да отида на изложбата й за "Булгари" тази вечер.
Няма да ходиш. - Не, не.
Трябва да отида. Приятелка ми е.
Не знае, че имам фалшив ковид.
Добре, Че.
Можеш да изчакаш във фургона. Ще те повикам,
когато им потрябваш.
Добре. - Здрасти.
Опитах се да се върна, но не ме пуснаха.
Чудя се защо.
Може ли...
Да. Бет, ще ни дадеш ли малко време?
Разбира се. Ако го искаш, слънцето напича...
Не, благодаря. - Добре.
Чуй ме, наистина съжалявам. Беше ужасно.
Да, така е.
Брейди ми се обади, сякаш искаше да се самоубие.
Опитвал се да се свърже с мен от дни. Луиза скъсала с него в Амстердам.
Не съм го чувала да плаче така.
Уплаши ме и се боях да не пропусна друго обаждане.
Провали семейната сцена!
Имах своя семейна сцена и беше истинска.
Няма да мога да гледам останалата част.
Ще летя в 8 ч. вечерта и се надявам да изпреваря Брейди.
Чакай, чакай. Напускаш Лос Анджелис?
Да. - Миранда, нека просто...
Нека просто се успокоим.
Той е дете и преживява раздяла. Част от живота е.
Да, но е моето дете.
Най-важното нещо за мен.
Не знаеш какво е.
Тогава явно сме квит.
Ей... Съжалявам.
Искат да отидеш за прическа и грим веднага.
Да. Няма проблеми.
Постъпи както искаш.
Че!
Наистина съжалявам.
Може ли да не се сбогуваме по този гнусен начин?
Да. Добре.
Надявам се Брейди да бъде добре. Наистина.
Пригответе се за снимки. - Благодаря. Аз също.
Върви. Ще се чуем после. - Добре.
Прието.
Сериалът ще бъде хит!
Чудех се какво прави долу толкова време.
Погледни, барета!
Не е за вярване.
Толкова красиво е.
Сигурно е купувачът от "Нийман". - Здрасти!
Мирише ми на продажба.
Радвам се да те видя.
Толкова се радвам за Лизет.
Великолепни бижута са, а това е най-ужасният "Белини".
Съжалявам.
Защо този сервитьор прибира бижутата?
Не знам, може просто да ги мести.
В джоба си?
Дай ми колието си. А ти - пръстена.
Сериозно? Наистина ли се случва? - Да.
Какво прави?
Какви ги върши този? Този сервитьор краде нещата ми!
Охрана, помощ! Направете нещо!
Имам ковид!
Охрана! Някой да дойде!
Този човек краде нещата ми! Помогнете ми!
Помощ! Помогнете ми...
Достатъчно. Дай ми колието.
Не, моля ви. С моето име е.
Означава всичко за мен.
Няма да стане, кретен.
Мамка му! - Има обир!
Помогнете ми! - Имаш пистолет?
Някой да помогне, моля ви!
Къде бяхте, клоуни такива? Взеха...
Погледнете, бижутата ми ги няма!
Къде бяхте?
Божичко...
Взели са почти всичко.
Госпожице, не можете да пушите тук.
Така ли? Аз ли съм проблемът?
Миличък? - Мамо...
О, скъпи...
Миличък...
Всички се разделят.
Не и ние.
Няма нищо.
Никъде няма да ходя.
Всичко е наред. Вече си вкъщи.
Вече си у дома.
Добре, изчакай.
Нося ги.
Още колко ще чакаме?
Изобщо движим ли се?
Боклукчийски камион. Третият днес.
Ще се прибера пеш. Зад ъгъла е.
Този град...
Какво сладурче! Може ли да го погаля?
Кой е красавец? Ти.
Да, ти. - Хайде, миличко.
Ти...
Господи!
Не!
Лизет, Кари е.
Лизет?
Знам, че ключът беше само за спешни случаи,
но този ми се стори такъв.
Донесох бонбони, които ми пратиха приятелките ми.
Не мога да изям цялата кутия сама. Бих могла, но...
Вкусно.
Как си?
Всичко изчезна.
Всичко, за което положих толкова труд.
Беше идеално.
Трябва да започна от нулата.
Знам как се чувстваш.
Може ли да се присъединя?
В някакъв момент ще трябва да станем.
Но не сега.
"И докато прегръщах Джон за последен път,
водата от пода на душкабината
превърна синьото на сватбените ми обувки в черно."
Добре, готови сме с трета глава.
Имаш всички дубли, нали? - Да.
Готово.
Това е краят.
Ти успя, Кари.
Да.
Успях.
Тост за старомодния обирджия, който е взел само портмонето ми
и е захвърлил чантата ми.
Точно така.
За Ню Йорк, с хубавото и лошото.
Под лошо имаш предвид тази обща маса?
Ей, дами! Наздраве.
Наздраве.
Откъде сте?
Аз съм коренна нюйоркчанка.
Ами ти, друже? - Браво.
Да, всички сме от Сидни. На ръгби екскурзия сме.
И си прекарваме супер в Ню Йорк. Нали?
Така е. - Ей, коренната жителка,
имаме още два дни тук.
Защо не се примъкнем и не ви черпим с по едно,
а вие ще ни кажете какво още трябва да видим.
Добре, отново си падам по Ню Йорк.
Здрасти. - Да започваме купона.
Добре, момче.
И просто ей така...
хванах ковид.