Carrie! Carrie!
Carrie!
-Jeg ringer senere. -Lisette. Hei!
-Hei. -Hei! Så morsomt å se deg.
Jeg trodde du bare eksisterte i vestibylen i leilighetsbygget.
-Hva gjør du her? -Skammelig nok er jeg her...
...for å se dem sette opp partytelt til smykkevisningen min.
Du er en av Bulgaris hete nye designere. Det er ingenting å skjemmes over.
Dessuten - Bryant Park, moteukens tidligere hjem?
Det er hellig grunn.
-Du kommer vel fredag kveld? -Cocktailtelt er moderskipet mitt.
Bra, for jeg bryr meg bare om deg. Vel, deg og oppkjøperen fra Neiman.
-Og Saks. -Men egentlig bare meg.
-Kan jeg spandere en cappuccino? -Takk, men jeg må løpe.
Pinlig nok har de bedt meg spille inn lydbokversjonen av boken min.
Ser deg senere, da.
Du... Du er Carrie Bradshaw. Det er ingenting å skjemmes over.
-Ha det. -Ok.
-Jeg er utenfor litt tidlig, Rocco. -Utenfor?
-Ja. -Jeg er rett rundt hjørnet.
Hei! Stopp ham! Han stjal vesken min! Hjelp meg!
Hvorfor hjelper ingen til? Hvorfor bare står dere der?
-Du store min. -Han stjal vesken min!
Ok. Greit.
Hei, du.
Den nedrige jævelen!
-Kan du være mer spesifikk? -Noen stjal min Birkin.
-Å, nei. Hvor? -Rett foran det pokkers huset mitt.
På høylys dag! Hva skjer med denne byen?
Jeg kjører rundt kvartalet i tilfelle han tok lommeboken og kastet vesken.
De pleide jo det.
Nei. Alle har peiling nå til dags.
-Går det bra? -Egentlig ikke.
Jeg brukte mye penger på den vesken,-
-som en gave til meg selv etter mitt første store salg.
Jeg kjøpte den for så lenge siden at det ikke engang var en venteliste.
Og jeg vil betrygge dere med at skolen har fire vakter til ved hvert hjørne.
Passer blomster eller matkurv best til Miranda?
Jeg vil gi henne en fin takkegave for å ha koblet meg med Nya.
-Hun blir med på dokumentaren min. -Det er så spennende.
Miranda er definitivt mest matglad, men hun er fortsatt i LA med Che.
-Jeg kan finne adressen til deg. -Takk.
...til en hendelse som satte hele Arbor-samfunnet i fare.
Noen av studentene våre har laget...
...en MILF-liste.
-Den listen skal vi ha. -Så absolutt.
Har noen noe å legge til?
-Nei. -Nei?
For dere virker svært pratsomme.
Bra. Jeg er glad vi er enige.
"Det var en slik dag som ville blitt fullstendig glemt,"-
-"hadde den endt annerledes."
Jeg rotet den til igjen. Beklager.
Det går bra. Jeg har den på det andre opptaket.
Vil du ha litt frisk luft før vi går til tredje kapittel?
Nei takk. Det trengs ikke.
Det går kjempebra.
Vil du ikke hyre en skuespillerinne, altså?
Julianne Moore, Julianna Margulies, hvilken som helst av Juliannene.
Skuespillere var greit til de andre bøkene,-
-men personlige memoarer bør leses av forfatteren.
P-ene dine smeller fortsatt litt for hardt, Carrie.
Jimmy kommer og justerer mikrofonen igjen.
-Herregud, kroppsodør. -Å, nei. Virkelig?
-Jeg merket ikke noe. -Vent til han løfter armene.
Jeg kan fikse mikrofonen!
Ok, jeg bare justerer litt.
-Takk. -Gary ber deg passe på T-ene.
Du svelger dem. "Vanskjøtte", ikke "vanskjødde".
Svelger dem.
-Ja. -Vanskjøtte. Ja.
Takk.
Over og ut.
Herregud. Det er vi som trenger munnbind.
-Jeg skal gjøre noe med det. -Nei da, det går bra.
-Det går bra, jeg overlever to dager. -Heltemodig, men vi booket fem.
Fem dager?
Enhver Julianne kunne ha smelt ut dette på to.
Boken handler om at mannen din døde.
Vi vil sørge for at du har nok tid. Det er krevende.
-Ok. Er vi klare for tredje kapittel? -Jeg skal hente peppermyntete.
Takk, Amanda, men ikke vart sånn opp for meg hver dag.
Var det så vel. Dessverre må jeg tilbake til forlagsgruven,-
-men jeg ga deg Garys kontaktinfo i tilfelle du får problemer.
-Ok? -Ok.
Hvor er jeg?
Tredje kapittel.
Ok, klar.
Opptak.
"Tredje kapittel."
"Jeg kom hjem fra Manhattan School of Music med Beethovens konsert i ørene."
"Lyden av den rennende dusjen tok imot meg."
"Idet jeg ropte Johns navn, uroet jeg meg"...
Unnskyld, jeg bare...hoppet over et ord.
-Går det bra? -Ja.
Jeg har visst ikke sett på dette på en stund.
"Jeg husker jeg uroet meg"...
Vent...hva? Det er forvirrende.
Ikke noe problem. La oss begynne på nytt.
Ok.
"Tredje kapittel."
"Jeg kom hjem fra Manhattan School of Music med Beethovens konsert i ørene."
"Lyden av den rennende dusjen møtte meg idet jeg ropte"...
Denne setningen er så lang.
Jeg skulle ønske jeg kunne kutte fra her til...
"Vi hadde en to timers kjøretur foran oss." Er det greit?
Nei, faktisk ikke. Du må lese det som er publisert.
Det er synd, for det er virkelig klumpete.
Hvem skrev denne greia, uansett?
-Start igjen. -Ok.
-Starten på tredje kapittel. -Ok.
"Tredje kapittel."
"Jeg kom hjem fra Manhattan School of Music med Beethovens konsert i ørene."
"Lyden av den rennende dusjen møtte meg idet jeg ropte Johns navn."
"Jeg uroet meg over hvor sent det var."
"Vi hadde tross alt en to timers kjøretur foran oss,"-
-"og John var svært nøye med tiden."
Ja, unnskyld, jeg svelget...gjorde sånn...
Jeg svelget T-en i "tiden". Beklager, min feil.
Og Carrie, du kan koste på deg å lese saktere.
-Bruk tid. Vi har fem dager her inne. -Ja, jeg hører det.
"Hvordan går det, min lille cannoli?"
-Ikke kall meg det, pappa. -"Hva?"
"Får jeg ikke kalle deg min lille cannoli mer?"
"Hvem krenker jeg nå? Bakverk eller krem?"
-"Jeg må snakke..." -Den er min.
-Beklager. -Det går bra.
"Jeg må snakke... Det gjelder ikke et kallenavn."
Vent, det er... Unnskyld, skriften ble liten igjen.
Jeg hater den nye mobilen. Kan de ikke skrive ut sidene til deg?
Ikke når det er en ny scene jeg fikk som vi skal øve på om en time.
Ok, la oss ta det fra der faren setter seg.
Etter at du begynner å gråte, mener du?
Jeg må kanskje ikke gråte. Det er ikke hugd i sten.
Det står det her nede. "Che begynner å gråte."
Og så: "Che gråter mer."
Og så sier faren: "Ikke gråt." Jeg tror du må gråte.
-Kan vi bare gå gjennom replikkene? -Ja da! Ok.
"Hva bryr det meg hva du kaller deg? Vil du være ikke-binær, så vær det.
-Jeg vil bare ikke miste veslejenta mi." -Du mister jeg ikke, jeg er meg.
"Kom igjen, cannoli. Ikke gråt. Du vet jeg ikke orker at du gråter."
-Vil du prøve å gråte? -Nei.
Nei, Miranda, for hvis jeg gråter,-
-sender det et signal om at å være ikke-binær er en tragedie.
Og at jeg ikke er lykkelig, hvilket jeg er.
Rettelse: Hvilket jeg var, til jeg fikk denne falske, elendige scenen.
-Bare si at du ikke vil gjøre den. -Nei.
Jeg har allerede sagt at jeg ikke vil ha blått hår,-
-gå i zoot suit eller dra en masse teite de/dem-vitser.
Dette skal være meg og...
Faen.
Hva kan jeg gjøre, Che?
-Det går bra. -Du blir helt topp.
Du har fortsatt tre dager til opptak,-
-og jeg er der og heier på deg, ok?
Ja.
Kom, jeg slipper deg av ved møtet ditt på vei til studio.
-Ok. Takk. Pokker! -Hva?
Hvorfor misser jeg anrop med ringelyden på?
Androiden har sin egen vilje.
Tenk at jeg lot selgeren overtale meg.
Og hvorfor "ghoster" Brady meg? Jeg har ikke hørt fra ham på dagevis.
Slapp av. Han har det gøy med kjæresten sin i Europa.
-Ja, men... -Den mobilen er irriterende.
-Få den sjekket. -Ja, det skal jeg.
Kom hit.
Og slik ble jeg professor på Columbia Law School.
-Veldig bra, Nya. -Virkelig?
Ja. Nå vil jeg gå tilbake og høre mer om hva du føler-
-angående Constance Baker Motley.
Hvordan kunne én kvinne bryte alle de rase- og kjønnsbarrierene?
Hun var en...
-Jeg tror mikrofonen gled ned. -Brian?
-Jeg skal fikse det. -Unnskyld, jeg føler...
-Jeg skal ta den for deg. -Det går bra.
-Unnskyld, jeg må ha tak i skurken. -Ja, selvsagt.
Burde du ikke spandere middag først?
Vet du, jeg tror vi har det, og vi er på overtid,-
-så jeg tror vi kan avslutte der.
Oppfattet. Kan jeg...? Ok.
Jeg skal bare ta den. Sånn.
Der er den.
-Mente du alvor med middagen? -Hva? Nei da, jeg bare fleipet.
Det var synd.
Du...
-Kan jeg snakke med deg om lydmannen? -Brian? Morsom, ikke sant?
Det var da litt drøyt, ikke sant?
Vel, han fisket ikke etter mikrofoner på kretsdommeren jeg intervjuet i går.
Mannen min og jeg ble nettopp separert, så hjernen min funker ikke sånn enda.
Men så du armene hans? I den skjorten?
Jeg tror hjernen din funker sånn, så hvorfor ikke gi ham nummeret ditt?
Vær rask, for vi er sene til lunsj.
Da avslutter vi, alle sammen! Ser dere på torsdag.
Hvordan går bokopptaket?
Vi er på dag to, og fortsatt smeller P-ene mine, og jeg svelger T-ene
Å snakke er visst ikke så lett.
Utover P-ene og T-ene, hvordan går det med deg?
Det kan ikke være lett å gjenoppleve alt.
Bare så du vet det - jeg kommer dit og støtter deg hvis du trenger det.
Det går bra. Bortsett fra at jeg har disse plutselige talevanskene,-
-går det ganske bra.
Det går veldig bra.
Jeg sa det nettopp til Miranda. Måten du har gått videre på?
-Vi er så stolte av deg. -Her kommer de!
Jeg tenkte de kanskje hadde glemt det.
-Hei! -Hei!
-Beklager. -Det går bra.
Unnskyld at jeg er sen.
-Hei. Å, du dufter godt. -Det var min feil.
Hun var så interessant at vi havnet på overtid.
Skynd dere og se på menyene. Vi har halt ut tiden.
Vent... Jeg har den!
-Jeg har listen. -Bestillingen kan vente.
-Men jeg kan ikke åpne den. -Hvilken liste?
Dette høres dumt ut, men det er en masse oppstyr på skolen-
-over en MILF-liste en av elevene lagde.
-En hva? Seriøst, en MILF-liste? -Ja.
-"MILF-gate", rett og slett. -Ok, ok. Her kommer den.
-Vi laster ned! -Hvordan fikk du den?
-Jeg røper aldri kildene mine. -Dere to er som Woodward og Bernstein.
Bare så det er sagt, synes jeg det er galt at selv i vår tid-
-blir kvinner fortsatt bedømt kun...
Her er den!
Vi er nummer to og tre.
-Jeg ville endret rekkefølgen vår, da. -Nei, du fortjener å være nummer to.
-Men hvem er nummer én? -Kayla Charles. Stemoren til Finn.
-Ja, hun er vakker. -Ja.
Men synes du ikke at en stemor teknisk sett burde stå på en annen liste?
Nya har sikkert tatt opp dette i kurset om MILF-lover på 2000-tallet.
Jeg beklager.
Lunsjen vår er vanligvis ikke så ukultivert, jeg sverger.
Jaså? Hvem har du spist med?
Nei da, det er morsomt, men kanskje vi skal skifte gir-
-og snakke om abortrettigheter, at demokratiet henger i en tynn tråd,-
-eller at planeten dør... Den heite lydmannen tekstet meg.
"John løftet hodet og så opp på meg fra gulvet i dusjen."
"Tiden stod stille. Jeg kunne ikke røre meg."
"Det føltes som jeg stod der i timevis."
-Tar hun en pause, eller...? -Jeg vet ikke.
"Men det var bare et øyeblikk"...
Pause. Du, Carrie, nå tror jeg det går for sakte.
Finn mellomtingen når du går videre.
La oss gjenta avsnittet om hvor lenge du ventet, uten å vente så lenge.
Opptak.
"John løftet hodet..."
"...og så opp på meg fra gulvet i dusjen."
"Tiden stod stille."
"Jeg kunne ikke røre meg."
"Jeg følte jeg stod der i timevis..."
"...men det var bare et øyeblikk."
"Han så så liten ut."
"Jeg hadde glemt hvor stor han var."
Jeg synes det er dumt at forfatteren er så emosjonell.
Altså, bare...
Det føles...
...uprofesjonelt.
Enig. Kan vi ikke bare hoppe over tredje kapittel-
-og gå tilbake til det siden?
Ja, la oss la tredje kapittel ligge, og så tar vi det siden.
-Men jeg traff T-en i "glemt". -Det gjorde du!
-Det hørte jeg definitivt. -Jeg også, definitivt.
-Ok. -Fjerde kapittel.
-Du skremmer meg. -Carrie!
Carrie!
Hei, Bitsy!
-Kom og sett deg! -Ja? Ok.
Er overleppen min fortsatt rød og sår?
-Nei, nei. Egentlig ikke. -Du er altfor vennlig.
Ansiktsløft til 100 000 dollar,-
-og likevel må jeg komme hit og vokse barten for 25 dollar.
Gud er åpenbart en mann.
Hva for noe praktfullt er du på vei til eller kommer hjem fra?
Ikke noe praktfullt. Nei, jeg spilte inn den nye boken min.
Ja! "Elsket og tapt". Jeg har nettopp forhåndsbestilt den, smørblomst.
Jeg gleder meg til å se Carrie Bradshaws skarpe-
-perspektiv til meg og alle andre damer som har mistet ektemannen sin.
Jeg vet ikke helt med perspektiv.
Jeg bare...gikk i oppløsning da jeg leste det.
Plutselig var jeg der igjen. Det var flaut.
Jeg trodde det gikk så bra med meg. Jeg kom gjennom hele det første året.
Kjære deg... Det andre året er verre enn det første.
Det er den skitne, lille hemmeligheten ingen forteller deg.
For tiden går, og hva enn som skjer,-
-være seg godt, dårlig eller sært, så går han glipp av alt.
Så du føler deg stadig lengre unna ham.
Det er forferdelig.
Men du virker alltid...så oppegående.
Vel, jeg er det. Noen dager.
Andre dager...
Da bare later jeg som, søster.
Men hva er alternativet? Å synes synd på meg selv?
Jeg skal si deg noe jeg hørte på kabbala-kurs.
Tomrommet blir aldri fylt.
Men nytt liv vokser rundt det.
Så jobben din er å gjøre det du må, for å plante noen frø.
For meg var det ansiktsløft.
For deg er det nok noe annet.
Men gjør hva du må for å føle deg bedre.
ELSKET OG TAPT
"Idet jeg løftet hans livløse kropp..."
"...inn i armene mine"... Nei. Aldri.
Hei, du har nådd mobilen til Gary Schneider.
Legg igjen en beskjed.
Hei, Gary. Det er Carrie Bradshaw.
Jeg testet nettopp positivt på COVID.
Dere må få en skuespillerinne til å spille det inn. Beklager.
Takk. Ha det.
Takk.
Pass på at du ikke rører deg. Ja, dette ser bra ut.
Jeg føler vel bare et behov for å minnes dette øyeblikket-
-i livet mitt for å fange det.
Jeg vil huske hvem jeg er nå og sørge for at jeg aldri glir tilbake-
-til personen jeg ikke vil være.
Den som ble ved bedriftsadvokatbyrået i årevis...
-...og undertrykte dine ønsker og behov? -Nettopp.
Som en liten robot som strever 80 timer i uken, og for hva, Ricky?
Vel, vet du hva jeg har? Noen morsomme roboter.
Se på dem. Familien Jetsons husholderske.
Å ja!
"Lost in Space"-fyren min er populær.
Men gjør noe som vil få deg til å føle deg koblet til deg selv, Miranda.
Du er så lett å snakke med. Det setter jeg virkelig pris på.
Hei, California.
Takk og pris for at du svarte!
Jeg er i ferd med å gjøre noe veldig dumt eller skikkelig frigjørende.
Hvis dette involverer Scientologikirken...
En tatovering.
En tatovering, ok. Ja, den burde jeg sett komme.
Og jeg gjorde det nesten, for hvorfor ikke?
Hva så, for faen? Det er en tatovering. Alle har dem jo nå, ikke sant?
Ja, og alle får dem også fjernet.
Det er sant, og jeg er redd for forpliktelser.
Jeg kan ikke velge bakgrunnsbilde til mobilen engang.
Ricky tror alt er koblet til frykten min for å miste kontroll.
-Miranda? -Ja.
Det er på tide at du kommer tilbake til New York.
Nei, det er morsomt her!
Det er et liksom-liv! Jeg vil ikke at det skal ta slutt.
Så, hva med deg? Charlotte sier det går bra med opptaket.
Det gjør faktisk ikke det.
De måtte skaffe en skuespillerinne. Jeg klarte ikke å fullføre.
Å nei. Hvorfor klarte du ikke å fullføre?
Det viser seg...
...at jeg har covid.
Du omgikk det viktigste! Covid tok deg til slutt.
Så mye fikk de igjen for å studere blodet mitt i en lab.
-Hvordan føler du deg? -Ingen symptomer.
Jeg ville ikke visst at jeg hadde det, om ikke for testen.
Ikke bekymre deg for meg.
Du har nok å bekymre deg for, som tatoveringen.
Hva med en robot?
Greit, men ikke et sted den synes.
Trodde du jeg skulle ha den på halsen? Jeg slutter meg ikke til en gjeng.
Bra. Ok. Ha det.
-Hallo. -Miranda sa det. Jeg er så lei for det.
Hva kan jeg ta med? Suppe, grillet kylling?
Jeg lager basmatiris. Harry ville ikke ha annet da han hadde det.
Herregud. Nei, nei, det går bra.
Jeg er en av de heldige, så ikke bekymre deg for meg.
-Ikke send noe, er du snill. -For sent.
Et bud er alt på vei med en boks Varsano's.
De skulle være der innen en time med den salte karamellen du elsker.
Herregud.
Jævler!
Herregud! 24 dollar for en gazpacho?
Det er suppe verdt to dollar, og "de har baller" verdt 22 .
Nok en måte byen raner deg på.
Vet du hva det verste er?
Vesken hadde sentimental verdi, og den er borte.
Ja, jeg skjønner.
En gang stjal en prostituert min fars pengeklype i gull, rett foran meg.
-Hvorfor stoppet du ham ikke? -Jeg var lenket til sengen.
Jeg tekster Carrie. Det er ulikt henne å være så sen.
Kom igjen...
Deilig.
VI VENTER
Faen, det glemte jeg.
Carrie kommer ikke. Hun testet positivt på covid.
Har hun covid nå?! Utypisk henne å være sen med trender.
Jeg hørte at styret har MILF-skurken der inne nå.
-Men de vil ikke identifisere ham. -Sjokkerende nok hørte jeg det var Milo.
-Vent, Milo W? -Nei, Milo H.
Som gikk med nattregulering i 6. klasse, selv på bildedagen?
-Han som ikke kunne si S. -Nerdene er alltid pervoene.
Jeg er ikke bekvem med dette!
-Vi snakker om en liten gutt her. -Det er sant.
-Er det Milo H? -H for heit!
Hvorfor føler jeg meg som Blanche DuBois?
Arbor School må vise at vi har nulltoleranse for all kvinneforakt.
Derfor vil bruddet og straffen forbli på studentens vitnemål-
-gjennom søkeprosessen til college.
-Virkelig, Greg? På vitnemålet? -Ja, Charlotte.
Om jeg får lov... Er ikke det litt ekstremt ?
Med tanke på guttens alder og relativt vennligsinnede hensikter,-
-er det nødvendig med så streng straff?
Her er jeg enig med Charlotte.
Kan vi ikke nå vise vårt engasjement for gjenopprettende prosess?
Det sier dere bare fordi dere er nummer to og tre på listen.
-Nettopp. -Er vi?
Kutt ut, alle så listen!
Greg.
Dere burde være én og to.
Jeg har fått vite at en gruppe mødre ved Arbor School-
-ble overhørt da de objektiverte en mannlig student i korridoren.
-Ble de? -Ja!
Velkommen til Warner Brothers Studio!
Studioopptak for denne køen. Vennligst dann en ryddig rekke.
Brady? Endelig! Hallo! Er du fortsatt i Amsterdam?
Hvor har du vært, mamma? Jeg har ringt siden i går.
Beklager, jeg hører ikke alltid at den nye telefonen ringer.
Jeg ringte deg 10 ganger!
Gråter du? Hva er galt, Brady?
Luisa dumpet meg.
Hva? Hvorfor det?
Jeg vet ikke! Hun dro til Firenze. Det er slutt.
Faen!
-Hva var det? -En bil traff meg nesten. Gid den traff.
Ikke si det! Du skremmer meg, vennen.
-Snakket du med pappa? -Ja, men jeg ville ha deg.
Jeg må gå, mamma.
Hva? Nei, nei. Ikke legg på.
-Jeg gråter for mye. Folk glaner. -La dem glane.
Hør på meg.
Kom deg trygt til hostellet og ring meg.
Hva skal du gjøre?
-Ringe deg fra hostellet. -Bra. Ring meg.
Jeg er glad i deg.
Alle mobiler må slås av og legges i en låst lomme til etter opptak.
Ingen unntak.
-Gi meg mobilen din, takk. -Ingen unntak.
Mobilen skal i denne lommen.
Mobil i denne lommen.
Jeg har ikke mobil. Jeg mistet den på stranden.
Og du brukte ikke Find My eller fikk deg en ny?
Det bare skjedde, og jeg har aldri følt meg så avslappet i mitt liv.
Skjønner. Ok, gå videre.
Ok. Takk. Så spent.
-Hei, Amanda. -Jeg har gode nyheter til deg.
-Fikk du en Julianne? -Bedre. Jeg fikk en ekstra uke til deg.
Hallo?
Ja, jeg er her.
Denne boken fortjener autentisiteten ved stemmen din, Carrie.
Selv om jeg vet at det er det siste du vil utsette deg for.
Med coviden, mener jeg.
Vi får vente å se hvordan jeg føler meg neste uke.
Kutt ut, da...
Husker du da din fetter Lenny stod fram som homofil?
Du vet den kvelden etter minigolfen?
Det var greit for meg. Altså, jeg var jo overrasket.
Til homofil å være kunne han faktisk minigolfe.
Du miniforstår det ikke engang, pappa.
Nei, kanskje ikke, men jeg holder på å få minimagesår.
Kom her og sett deg. Snakk med meg, min lille cannoli.
Kan du slutte å kalle meg det, pappa?
Får jeg ikke lov til å kalle deg min lille cannoli mer?
Hvem krenker jeg nå? Kremen eller skallet?
Jeg prøver å være tro mot meg selv, men jeg er redd for å skuffe deg.
Du skuffer meg ikke... Hva bryr det vel meg hva du kaller deg?
Vil du være ikke-binær, så vær det!
Vil du ha Bobs hårklipp for store gutter...
...så er det håret ditt, ikke mitt.
Jeg vil bare ikke miste veslejenta mi.
Du mister meg ikke. Jeg er fortsatt meg.
Og jeg elsker hvem enn du er.
-Hva? Hva er det? -Hva er dette?
-Er det en del av showet? -Herregud!
-Herregud, herregud. -Faen! Kødder du?
-Beklager, jeg har ikke... -Hvorfor FaceTimer du meg, mamma?
-Du er så flink. -Ingen mobiler!
-Det er vanvittig... -Mobiler var forbudt!
Jeg ringer deg straks. Unnskyld meg. Beklager.
Unnskyld meg, sønnen min har en krise.
-Jeg har en krise. -Jeg beklager.
Slapp av. Alle kan gjøre feil. Vi kan gjøre det på nytt.
Damen med mobilen? Bare så du vet det, du ødela vårt store øyeblikk.
Og vi kommer aldri til å få det tilbake.
For Che er ikke skuespiller, de er standup-komiker.
Nå, nå...
Jeg synes de gjør en utmerket jobb. Hva sier dere, alle sammen?
-En liten applaus for Che? -Nei, Tony. La være.
-Det er Tony Danza. -La oss gjøre det igjen.
Ok? Før sausen min blir svidd.
Mannen, myten, lasagnen!
Ok. Så vi skal gå tilbake der vi var...
Jeg trodde deg.
...før damens bukser begynte å ringe.
Som dere husker, satt Che ved bordet.
Og hun ba faren akseptere henne for den hun er.
For den de virkelig er! De, de, de!
Han sa ikke eksplisitt at han ville ta livet av seg,-
-men han sa han skulle ønske bilen hadde truffet ham, og jeg blir redd.
Aller først puster du dypt. Alt skal gå bra.
Sa du at Brady flyr hjem sent i kveld?
Ja. Han kommer inn tidlig i morgen tidlig, New York-tid.
Og jeg er på åtteflyet fra LA.
-Tror du jeg overreagerer? -Nei, jeg tror dette er smart.
Men det kan hende han bare har et sånt øyeblikk.
Det er så ulikt ham.
I mellomtiden spiller Che inn piloten og hater meg sikkert.
Herregud, for et kaos.
Ikke bekymre deg for Che nå.
Du gjør det rette. Ingenting er viktigere.
-Takk for at du sier det. -Brady klarer seg.
-Jeg er glad i deg. -Og jeg i deg. Ha det.
Her er et mindre kjent faktum om Warner Brothers Studio-tomten...
Hvem... Hvem er det?
Det er Seema med lunsj. Jeg snek meg inn med UPS-mannen.
Å... Du store min.
-Hei. -Oy vey?
Jeg...
-Jeg har ikke covid. Jeg lot som. -Bra.
For masken er chic, men holder definitivt ikke mål.
Nå har jeg dårlig samvittighet for å ha løyet til forleggeren min.
Og hva verre er, å ha løyet til mine to eldste venner.
Men de har allerede stilt mye opp for meg. Jeg kan ikke utsette dem for mer av dette.
Det må være en utløpsdato for hvor mye sorgstøtte du kan be om av en venn.
Ikke hvis de er ekte venner.
Jeg var ikke der i første runde, men jeg er her nå.
-Jeg er lutter øre. -Jeg hater å synes synd på meg selv.
Noe fryktelig skjedde deg, Carrie.
Du har lov til å synes synd på deg selv.
Og hvis du ikke vil forlate huset, så ikke gjør det.
Bare kryp opp i sengen, legg deg ned og trekk dynen over hodet.
Bare føl det du trenger å føle.
Nei. Jeg er ikke typen som tyr til sengen.
Jeg vet det. Du er sterk.
-Jeg lå i fosterstilling over en veske. -Nei, ikke bare en veske. En Birkin.
Det var din Birkin, den betød noe for deg.
Ikke at jeg sidestiller de to tapene, men...
-Du gjør på en måte det. -Ja.
Herregud, det er Lisette.
Jeg lovte å gå på Bulgari-showet hennes i kveld.
-Du går ikke. -Jeg må gå. Hun er jo en venn.
Hun vet ikke at jeg har falsk covid.
Ok, Che.
Du kan vente i traileren, så henter jeg deg når de trenger deg til nytagninger.
-Ok. -Hei.
Jeg prøvde å komme tilbake, men de slapp meg ikke inn.
Jøss, hvorfor det tro?
Kan vi...?
Ja. Kan vi få være litt alene, Beth?
Ja da. Vil du ha denne? Det er sterk sol...
-Nei takk. -Ok.
Jeg er veldig lei for det. Det var forferdelig.
Ja, det var det.
Brady ringte meg og hørtes suicidal ut.
Han har prøvd å nå meg i dagevis. Luisa dumpet ham i Amsterdam.
Jeg har aldri hørt ham gråte sånn.
Det skremte meg, og jeg var redd for å gå glipp av en ny telefon.
Du ødela familiescenen!
Jeg hadde min egen familiescene, og den var ekte.
Så jeg får ikke sett resten av showet.
Jeg tar et fly klokken åtte og håper jeg rekker hjem før Brady.
Vent... Forlater du LA?
-Ja. -Miranda, la oss bare...
La oss slappe av, ok?
Det er en gutt og et brudd. Det er en del av livet.
Ok, men det er gutten min! Han er viktigst av alt for meg.
Du vet ikke hvordan det føles.
Da er vi vel skuls.
Hei, unnskyld...
De vil friske opp hår og sminke nå.
Ja, null problem.
Gjør hva du må.
Che!
Jeg er veldig lei for det!
Kan vi la være å ta farvel på en så kjip måte?
Ja. Ok.
Ja da. Jeg håper det går bra med Brady. Ok? Jeg gjør virkelig det.
Takk. Jeg også.
Gå, vi snakkes siden.
Oppfattet.
Showet blir enormt!
Jeg lurte på hva hun drev med der nede hele tiden.
Se her, det er en hårspenne.
Kan du tro det?
Den er så pen.
Det er nok Neimans oppkjøper. Jeg værer et salg.
Hyggelig å se deg.
Jeg er så glad på Lisettes vegne.
Dette er noen nydelige smykker, og dette er tidenes verste Bellini.
Beklager.
Hvorfor plukker servitøren smykker?
Vet ikke, kanskje han bare flytter dem?
I lommen?
Gi meg halskjedet ditt. Du, ringen.
-Seriøst? Skjer dette? -Dette skjer.
Hva gjør han?
Hva faen gjør denne fyren? Servitøren stjeler sakene mine!
Vakter! Hjelp! Gjør noe, noen!
Jeg har covid!
Vakter! Noen!
Denne fyren stjeler sakene mine! Hjelp meg, noen!
Hjelp! Hjelp, noen!
Det holder. Halskjede, nå.
Nei, vær så snill. Dette er kjedet med navneskilt.
Det betyr alt for meg.
Glem det, din frekkas.
-Faen! -Tyveri!
Har du pistol?
Hjelp meg, vær så snill!
Hvor faen var dere klovner?! De tok...
Alle sakene mine er borte!
Hvor var dere? Herregud. De fikk med seg nesten alt.
Du kan ikke røyke her inne.
For jeg er liksom problemet?
-Vennen? -Mamma...
Kjære deg...
Vennen...
Alle gjør det slutt.
Ikke vi. Det går bra.
Jeg går ikke noe sted. Det går bra. Du er hjemme nå.
Du er hjemme nå.
Vent litt.
Plukk opp...
Kom igjen! Hvor mye lenger?
Beveger vi oss engang?
Søppelbil. Dagens tredje.
Jeg bare går hjem. Det er rett rundt hjørnet.
Denne byen...
For en søtnos! Kan jeg klappe den?
Hei! Hvem er en skjønnhet? Du!
-Ja, det er du. -Kom, vennen.
Det er du...
Herregud!
Nei!
Lisette, det er Carrie.
Lisette?
Jeg vet at nøkkelen var ment for kriser, men dette føltes som en.
Jeg tok med sjokoladen vennene mine sendte meg.
Jeg kan ikke spise hele esken alene. Vel, jeg kunne, men...
Nam.
Hvordan går det?
Det er borte. Alt jeg jobbet så hardt for å lage.
Det var perfekt.
Jeg må starte på nytt igjen.
Jeg kjenner den følelsen. Kan jeg legge meg ned med deg?
En gang må vi stå opp.
Men ikke nå.
"Idet jeg holdt rundt John for siste gang,"-
-"gjorde det stigende vannet på dusjgulvet det blå i brudeskoene mine sort."
Ok, da var tredje kapittel i boks.
-Fikk du alle gjentagningene? -Ja.
Ferdig.
-Det er alt hun skrev. -Du klarte det, Carrie.
Ja. Jeg klarte det.
En skål for den stilige, gammeldagse raneren som bare tok lommeboken min,-
-men kastet bort vesken.
Absolutt!
For New York City, det gode og det dårlige.
Med "det dårlige", mener du dette fellesbordet?
Hei, damer. Skål for dere!
Å... Skål!
-Hvor kommer dere fra? Jeg er født og formet i New York City.
-Hva med deg, mate ? -Veldig bra.
Vi kommer fra Sydney og er her på rugbytur.
Vi har det da jævlig bra i New York City, gutter?
Hei, du, "født og formet", vi har bare to dager igjen her.
Skal vi gli ned til dere, spandere en runde,-
-og så kan dere si hva vi bør se før vi drar.
Ok, jeg liker New York igjen.
-Hallo. -La oss få i gang festen her.
Ok da...
Og på den måten...
...fikk jeg covid.
Tekst: Eivor Rosenberg Iyuno