Carrie!
- Te sun eu înapoi. - Lisette! Bună!
- Bună! - Bună! Ce ciudat să te văd aici!
Știu, credeam că exiști doar în vestibulul clădirii noastre.
- Ce cauți aici? - Spre rușinea mea, am venit
la montarea corturilor pentru expoziția mea de bijuterii.
Ești unul dintre cei trei noi designeri lăudați de Bulgari.
N-ai de ce să te rușinezi.
În plus, Bryant Park a găzduit Săptămâna Modei.
E pământ sfânt.
- Vii vineri seară, nu? - Cocktailuri în cort? Specialitatea mea.
Pentru că doar de tine îmi pasă.
De tine și de cumpărătorul de la Neiman's.
- Și Saks. - Dar, de fapt, doar de mine.
- Te invit la un cappuccino? - Mersi, trebuie să plec.
E rușinos, dar mi-au cerut să înregistrez versiunea audio a noii mele cărți.
- Ne vedem mai târziu. - Bine.
Hei! Ești Carrie Bradshaw.
N-ai de ce să te rușinezi.
- Pa! - Bine.
- Rocco, am ieșit în față mai devreme. - În față?
- Da. Bine. - Sunt chiar după colț.
Hei! Opriți-l!
Mi-a furat geanta! Ajutor!
De ce nu mă ajută nimeni? De ce stați acolo?
- Vai de mine! - Mi-a furat geanta!
Bine. E în regulă.
Salutare!
Cretinul și nenorocitul naibii!
Poți fi mai exactă?
Cineva mi-a furat geanta Birkin.
- Nu se poate! Unde? - Chiar în fața casei.
Ziua în amiaza mare.
Ce se întâmplă cu orașul ăsta?
Dau ture de cartier, în caz că mi-a luat portofelul și a aruncat geanta.
Ca pe vremuri.
Nu. În ziua de azi, toți sunt cunoscători.
- Te simți bine? - Nu prea.
Am dat o avere pe geanta aia.
Mi-am făcut-o cadou după prima vânzare mare.
Am cumpărat-o atât de demult, că nici nu era listă de așteptare.
Vreau să vă asigur
că școala are acum încă patru paznici la fiecare colț.
Mirandei îi plac florile sau coșurile cu mâncare?
Vreau să-i ofer un cadou frumos de mulțumire că mi-a prezentat-o pe Nya.
Participă mâine la documentarul meu.
Ce fascinant!
Miranda e mai mult gurmandă, dar e tot în LA cu Che.
- Pot să-ți dau adresa. Bine. - Da.
…la un incident care a pus în pericol întreaga comunitate Arbor.
Unii dintre elevii noștri au creat…
o listă cu MILF.
- Sigur obținem lista aia. - Categoric.
Mai are cineva ceva de adăugat?
- Nu. - Nu?
Păreți foarte vorbărețe.
Bine. Mă bucur că ne înțelegem.
„Era genul de zi care ar fi intrat în dosarul zilelor uitate,
dacă s-ar fi terminat altfel.”
Tot greșesc. Îmi pare rău.
- Nu-i nimic. Folosesc cealaltă dublă. - Bine.
Vrei să iei aer sau să te dezmorțești înainte să trecem la capitolul trei?
Nu, mersi. Nu e nevoie. Mulțumesc.
Te descurci de minune!
Sigur nu vrei să angajezi o actriță?
Julianne Moore, Julianna Margulies, oricare dintre ele.
Actrițele erau potrivite pentru celelalte cărți,
dar o autobiografie ca asta trebuie citită de autoare.
Carrie, litera P se aude cam tare.
Vine Jimmy să ajusteze din nou microfonul.
- Doamne, ce nespălat e! - Serios?
- N-am observat. - Stai să-și ridice brațele.
Pot repara eu microfonul!
Bine. Fac o mică ajustare.
- Mulțumesc. - Și Gary vrea
să ai grijă să pronunți litera T.
O înghiți.
„Uitate”, nu „uidade”.
O înghit.
- Da. - „Uitate”. Da.
Mulțumesc.
Pace!
Doamne! Noi avem nevoie de mască.
- O să fac ceva în privința asta. - Nu e nevoie.
Sincer, e în regulă. Pot supraviețui două zile.
Ești vitează, dar am rezervat cinci zile.
Cinci zile?
Oricare dintre Julianne reușea să termine în două zile.
E o carte despre moartea soțului tău.
Vrem să ne asigurăm că ai destul timp. E un subiect dificil.
Bine. Suntem gata?
- Pentru capitolul trei. - Da.
Îți aduc un ceai de mentă.
Mulțumesc, Amanda, dar nu vreau să stai după mine în fiecare zi.
Aș vrea eu!
Din păcate, mă întorc la editură,
dar ți-am trimis datele lui Gary, în caz că ai probleme.
- Bine? - Bine.
Unde sunt?
Capitolul trei.
Bine, gata.
Înregistrăm.
„Capitolul trei.
M-am întors de la Școala de Muzică din Manhattan,
concertul de Beethoven încă răsunându-mi în urechi.
M-a întâmpinat zgomotul apei de la duș.
Strigându-l pe John, îmi făceam griji…”
Îmi pare rău. Am ratat un cuvânt.
- Ești bine? - Da.
N-am mai răsfoit textul de ceva vreme.
„Îmi amintesc că-mi făceam griji.”
„Îmi amintesc că-mi făceam griji…”
Stai… Ce? E derutant.
Nicio problemă. O luăm de la capăt.
Bine.
„Capitolul trei.
M-am întors de la Școala de Muzică din Manhattan,
concertul de Beethoven încă răsunându-mi în urechi.
M-a întâmpinat zgomotul apei de la duș când l-am strigat…”
Propoziția asta e prea lungă.
Aș vrea să pot tăia de aici până la…
„Ne aștepta un drum de două ore.” Se poate?
De fapt, nu se poate. Trebuie să citești textul publicat.
Păcat, pentru că e un text greoi.
Cine l-a scris?
- Încă o dată. - Bine.
- Capitolul trei, de la început. - Bine.
„Capitolul trei.
M-am întors de la Școala de Muzică din Manhattan,
concertul de Beethoven încă răsunându-mi în urechi.
M-a întâmpinat zgomotul apei de la duș și, strigându-l pe John,
îmi amintesc că îmi făceam griji pentru ora târzie.
Ne aștepta un drum de două ore, iar timpul era esențial pentru John.”
Da, scuze. Am înghițit…
T-ul de la „important”. Îmi pare rău. E vina mea.
Carrie, cred că-ți permiți să rărești ritmul.
Nu te grăbi. Avem cinci zile la dispoziție.
Așa am auzit și eu.
„Ce mai faci, micuța mea cannoli?”
- Tată, te rog, nu-mi mai spune așa. - „Și ce?
Nu mai am voie să-ți spun micuța mea cannoli?
Pe cine jignesc acum? Prăjitura sau frișca?
- Trebuie să…” - E replica mea.
- Scuze. - E în regulă.
Trebuie să vorbesc cu… Nu e vorba de o poreclă…
Stai! Scuze, iar s-a micșorat textul.
Urăsc telefonul ăsta nou!
Nu pot să-ți trimită paginile tipărite?
Nu când e o scenă nouă și repetăm peste o oră.
Să începem de unde stă tatăl.
După ce începi să plângi?
Nu e obligatoriu să plâng. Nu e bătut în cuie.
Aici scrie: „Che începe să plângă.”
Apoi: „Che plânge mai tare.”
Apoi tatăl spune: „Nu plânge”. Cred că trebuie să plângi.
- Putem repeta replicile? - Da, sigur. Bine.
„Ce-mi pasă cum îți spui? Dacă vrei să fii nonbinar, fii nonbinar.
- Eu nu vreau să-mi pierd fetița.” - Nu mă pierzi. Sunt tot eu.
„Hai, cannoli! Nu plânge.
Știi că nu suport să te văd plângând.”
- Vrei să încerci să plângi? - Nu.
- Nu vreau, Miranda. Dacă plâng… - Bine.
…transmit un semnal că viața nonbinară e o tragedie.
Și că nu simt fericire, deși simt.
Corecție, am simțit până am primit
scena asta de rahat.
- Atunci spune-le că refuzi. - Nu.
Le-am spus deja că n-o să am păr albastru.
Sau că nu port un costum de bulevardist. Sau că n-o să fac glume penibile.
Trebuia să fiu eu…
La naiba!
Ce pot să fac, Che?
- Sunt bine. - O să te descurci grozav.
Și mai ai trei zile până la filmare,
iar eu o să vin să te susțin, nu?
Da.
Haide! Te las la întâlnire în drum spre studio.
- Bine. Mersi. Mama naibii! - Ce?
Cum am ratat un apel cu soneria pornită?
Androidul ăsta are voință proprie.
Nu pot să cred că m-am lăsat convinsă de vânzător.
Și de ce mă ignoră Brady? Nu mai știu nimic de el de câteva zile.
Fii liniștită! Se distrează cu iubita lui în Europa.
- Da, dar… - Dar telefonul ăla e tare enervant.
- Du-l la verificat. - Așa o să fac.
Vino!
Așa am devenit profesor de drept la Universitatea Columbia.
- Foarte bine, Nya! - Serios?
Da. Vreau să aflu ce părere ai
despre Constance Baker Motley.
Cum a reușit o femeie să depășească toate barierele rasiale și de gen?
Era…
- Cred că mi-a alunecat microfonul. - Brian?
- Se rezolvă. - Îmi pare rău. Mă simt…
- Îl recuperez eu. - E în regulă.
- Scuze, trebuie să caut vinovatul. - Da, sigur.
N-ar trebui să mă scoți la cină mai întâi?
Știi ce? Cred că am reușit și ne grăbim,
deci cred că putem încheia.
Recepționat. Te superi? Bine.
Stai să-l apuc. Așa.
Gata.
- Vorbeai serios cu cina? - Ce? Nu, glumeam.
Păcat.
Hei!
- Putem vorbi despre sunetistul tău? - Brian?
E amuzant, nu?
A fost un pic prea mult. N-am dreptate?
Să spunem că n-a căutat-o de microfoane pe judecătoarea intervievată ieri.
Tocmai m-am despărțit de soțul meu. Mintea mea încă nu funcționează așa.
Dar i-ai văzut brațele? În cămașa aia?
Cred că mintea ta funcționează așa, deci dă-i numărul de telefon
și grăbește-te, fiindcă am întârziat la prânz.
Am terminat, oameni buni. Ne vedem joi!
Cum merge înregistrarea cărții?
E ziua a doua și se pare că încă am probleme cu literele P și T.
Se pare că nu-i așa ușor să vorbești.
În afară de problemele de dicție, ce mai faci?
Sigur nu ți-e ușor să retrăiești totul.
Ca să știi, dacă ai nevoie să vin acolo să te susțin, vin.
Sunt bine.
Cu excepția problemei de vorbire, mă descurc destul de bine.
Te descurci foarte bine.
Tocmai îi spuneam Mirandei. Felul în care ți-ai văzut de viață?
Suntem mândre de tine.
Uite-le!
Am crezut că au uitat.
- Bună! - Bună!
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
- Scuze că am întârziat. - Bună!
- Ce bine miroși! - A fost numai vina mea.
A fost așa convingătoare, că am depășit timpul.
Repede, consultați meniul! Am tot tras de timp.
Stai! Am primit-o.
- Am lista. - Comandăm mai târziu.
Stai… Nu se deschide.
Ce listă?
O să vi se pară o prostie, dar s-a făcut tămbălău la școală
din cauza unei liste cu MILF, făcută de un elev.
- O ce? Vorbești serios? - Da.
Vorbim de „MILFgate”.
- Așa! Se descarcă. - Cum ai făcut rost de ea?
Nu-mi dezvălui niciodată sursele.
Parcă sunteți Woodward și Bernstein.
Să fie clar! Consider că e greșit ca, în ziua de azi,
femeile să fie judecate doar…
Iată!
Suntem pe locul doi și trei.
- Aș schimba ordinea, desigur. - Nu, meriți să fii pe locul doi.
Dar cine e pe primul loc?
Kayla Charles, mama vitregă a lui Finn.
- Da. E superbă. - Da.
Dar nu crezi că, teoretic, o mamă vitregă ar trebui să fie pe altă listă?
Nya, sigur atingi subiectul la cursul de Drept MILF în secolul XXI.
Îmi pare rău.
Subiectele noastre de la prânz nu sunt mereu atât de primitive, jur.
Serios? Cu cine ai mâncat?
Îmi place, dar poate ar trebui să schimbăm subiectul
și să vorbim despre drepturile asupra avortului, despre democrația bolnavă
sau despre planeta muribundă.
Sunetistul mi-a dat mesaj.
„John a ridicat capul și m-a privit de pe podeaua dușului.
Timpul s-a oprit.
Nu mă puteam mișca.
Parcă am stat acolo ore întregi.”
- Face o pauză sau…? - Nu știu.
„Dar a fost doar o clipă.”
Pauză. Carrie, cred că e prea rar acum.
- Bine. - Redu pauza pe viitor.
Să reluăm fragmentul despre așteptare, dar fără pauze așa mari.
Înregistrăm.
„John a ridicat capul…
și m-a privit de pe podeaua dușului.
Timpul s-a oprit.
Nu mă puteam mișca.
Parcă am stat acolo ore întregi.
Dar a fost doar o clipă.
Părea atât de mic.
Uitasem cât de mare era.”
Cred că nu e bine ca autorul să fie atât de emoționat.
Pur și simplu…
Mi se pare…
lipsit de profesionalism.
De acord.
Hai să sărim peste capitolul trei.
- O să revenim la el ulterior. - Bine.
Bine. Da.
Lăsăm capitolul trei deocamdată. Revenim la el.
- Dar am pronunțat T-urile. - Așa e!
- Da. Am auzit. - S-a auzit!
- Bine. - Capitolul patru.
- Mi-e frică de tine. - Carrie!
Carrie!
Bitsy, bună!
- Vino, ia loc! - Da? Bine.
Buza de sus e tot înroșită?
Nu. Nu, nu chiar.
Ești foarte amabilă.
Fac lifting de 100.000 de dolari
și tot trebuie să dau 25 de dolari să-mi epileze mustața.
Dumnezeu e bărbat, evident!
Deci ce lucru minunat vei face sau ai făcut?
Nimic minunat. Înregistram noua carte.
Da. Iubire pierdută.
Tocmai am comandat-o, draga mea.
Abia aștept să văd ce perspectivă inteligentă va prezenta Carrie Bradshaw
pentru mine și pentru celelalte femei care și-au pierdut soțul.
Nu știu dacă e vreo perspectivă.
Pur și simplu…
Am clacat citind textul.
Brusc, am retrăit întregul eveniment.
A fost jenant.
Credeam că mă descurc bine. Am trecut de primul an.
Vai, draga mea… Al doilea an e mai rău decât primul.
Ăsta e secretul murdar pe care nu ți-l spune nimeni,
pentru că timpul trece și, orice s-ar întâmpla,
bine, rău, ciudat, el ratează totul.
Te simți tot mai departe de el.
E groaznic.
Dar tu mereu…
Pari mereu foarte veselă.
Chiar sunt. În unele zile.
În altele…
Mă prefac, soro.
Dar care e alternativa? Să-mi plâng de milă?
Îți spun o zicală auzită la cursul de Cabala.
Bine.
Golul nu se umple niciodată,
dar în jurul lui va crește o nouă viață.
Treaba ta e să faci orice e nevoie ca să plantezi niște semințe.
Pentru mine, a fost un lifting.
Pentru tine, probabil e altceva.
Dar fă tot ce poți ca să te simți mai bine!
CARRIE BRADSHAW IUBIRE PIERDUTĂ
„În timp ce îi luam trupul neînsuflețit…
în brațe…” Nu. Nici vorbă.
Ați sunat la Gary Schneider.
Lăsați un mesaj.
Bună, Gary! Sunt Carrie Bradshaw.
Tocmai mi-a ieșit pozitiv testul COVID,
așa că va trebui să angajați o actriță pentru înregistrări. Îmi pare rău.
Mulțumesc. La revedere!
Mulțumesc!
Uite cartea mea de vizită. Vorbim în curând.
Ai grijă să nu te miști.
Da, arată grozav.
Simt nevoia să comemorez acest moment din viața mea,
să-l imortalizez, știi?
Să-mi amintesc cine sunt acum și să mă asigur că nu redevin persoana
care nu vreau să fiu.
Adică persoana care a stat la firma de avocatură atâția ani,
- …suprimându-și dorințele și nevoile? - Exact.
Ca un robot care lucrează 80 de ore pe săptămână. Pentru ce, Ricky?
Știi ce am? Am niște roboți haioși.
Uite! Menajera din Familia Jetson.
Da!
E tipul din Pierduți în spațiu. E cerut.
Dar trebuie să faci ceva ca să te simți conectată cu tine însăți, Miranda.
Mi-e așa ușor să vorbesc cu tine!
Apreciez asta.
Bună, California!
Slavă Domnului că ai răspuns!
Sunt pe punctul de a comite fie o prostie, fie o eliberare.
Dacă e vorba de Biserica Scientologică…
Un tatuaj.
Un tatuaj. Bine. Trebuia să mă aștept la asta.
Și era s-o fac. Chiar era cât pe ce, pentru că de ce n-aș face-o?
Ce mare lucru? E un tatuaj.
Toată lumea are tatuaje acum, nu?
Da, și toată lumea și le scoate.
Așa e. Și mi-e frică de angajamente.
Nici nu pot alege poza de fundal pentru telefon.
Ricky crede că are legătură cu frica mea de a-mi pierde controlul.
- Miranda! - Da.
E timpul să te întorci la New York.
Nu! E distracție aici.
E ca o viață imaginară. Nu vreau să se termine.
Dar tu ce faci?
Charlotte zice că înregistrarea merge bine.
De fapt, nu.
Au trebuit să angajeze o actriță.
N-am putut termina.
Vai! De ce n-ai terminat?
Se pare că…
am COVID.
Ai uitat să-mi spui esențialul. COVID! În sfârșit te-a prins.
S-a zis cu studiul sângelui meu în laborator.
- Cum te simți? - N-am niciun simptom.
Nici n-aș fi știut că am, dacă n-aș fi făcut testul.
Te rog, nu-ți face griji pentru mine. Ai destule pe cap cu tatuajul tău.
Ce zici de un robot?
Bine. Dar să nu fie la vedere.
Credeai că o să mi-l fac pe gât?
Nu intru în nicio bandă.
Bine. Pa!
- Bună! - Mi-a spus Miranda. Îmi pare rău.
Ce să aduc? Supă, pui fript.
Fac orez basmati. Atât a vrut Harry când s-a îmbolnăvit.
Doamne! Nu! Sunt bine.
Sunt printre cei norocoși, nu-ți face griji pentru mine.
- Și te rog să nu trimiți nimic. - Prea târziu.
Ți-am trimis deja o cutie de ciocolată de la Varsano.
Ajunge într-o oră. Am luat bomboanele cu caramel sărat care îți plac.
Doamne!
GEANTĂ BIRKIN MARO
Băga-mi-aș!
Isuse Hristoase!
Să dau 24 de dolari pentru un gazpacho?
Doi dolari pentru supă și 22 de dolari pentru tupeu.
Alt mod în care te fură orașul.
Știi ce e cel mai greu?
Geanta aia avea valoare sentimentală și a dispărut.
Da. Te înțeleg.
Mai demult, un șmecher a furat agrafa de bani din aur a tatălui meu,
chiar în fața mea.
- De ce nu l-ai oprit? - Eram legat cu cătușe de pat.
Îi scriu lui Carrie. Nu-i stă în fire să întârzie.
MULȚUMESC
Haide!
A, I…
Frumos.
SUNTEM LA PRÂNZ - AȘTEPTĂM
La naiba! Am uitat.
Carrie nu vine. I-a ieșit pozitiv testul COVID.
Acum are COVID? Nu e deloc în pas cu vremurile.
Am auzit că autorul listei e chiar acum în fața membrilor comisiei.
Dar nu vor spune cine e.
Șocant, am auzit că Milo a scris-o.
- Milo W? - Nu, Milo H.
Care a purtat orteza într-a șasea chiar și în ziua pozelor?
- Cel care era peltic. - Tocilarii sunt mereu perverși.
Fetelor! Nu-mi pică bine discuția asta.
E vorba de un băiețel.
Așa e.
- El e Milo H? - H de la hipersexy!
De ce mă simt ca Blanche DuBois?
Școala Arbor trebuie să transmită mesajul
că nu tolerează misoginismul de niciun fel,
de aceea abaterea și pedeapsa vor rămâne în dosarul acestui elev
pe tot parcursul înscrierii la facultate.
- Serios, Greg? În dosar? - Da, Charlotte.
Dacă-mi permiți, nu e cam exagerat?
Având în vedere vârsta băiatului și intențiile relativ inofensive,
chiar merită o pedeapsă atât de aspră?
Sunt de acord cu Charlotte.
Nu e o ocazie să demonstrăm angajamentul pentru dreptatea de corecție?
Spuneți asta doar fiindcă sunteți pe locul doi și trei pe listă.
- Exact. - Suntem?
Am văzut toți lista.
Greg…
Ar fi trebuit să fiți primele două.
Tocmai mi s-a adus la cunoștință că mai multe mame de la școala Arbor
au fost auzite depersonalizând un elev pe hol.
- Serios? - Da.
Bun-venit la Studioul Warner Brothers!
Pentru acest rând, rămâneți în ordine.
Brady? În sfârșit! Bună! Ești încă la Amsterdam?
Mamă, unde ai fost? Te sun de ieri, dar n-ai răspuns deloc.
Scuze, am un telefon nou. Jumătate din timp nu-l aud sunând.
Te-am sunat de vreo zece ori.
Plângi? Brady, ce s-a întâmplat?
Luisa mi-a dat papucii.
Poftim? De ce?
Nu știu! A fugit la Florența. S-a terminat.
Futu-i!
- Ce-a fost asta? - O mașină. Mai bine mă lovea.
Nu spune așa ceva!
Dragul meu, mă sperii.
- Ai vorbit cu tata? - Da, dar voiam să te aud pe tine.
Mamă, trebuie să închid.
Poftim? Nu, nu. Nu închide!
- Plâng prea tare. Se uită oamenii. - Lasă-i să se uite.
Ascultă-mă!
Vreau să ajungi cu bine la hostel și să mă suni.
Ce-o să faci?
- Te sun de la hostel. - Bine. Sună-mă.
Te iubesc.
Telefoanele trebuie închise
și puse într-o husă închisă până după înregistrare.
- Fără excepții! - Da, doamnă.
- Dați-mi telefonul, vă rog. - Fără excepții!
Telefonul se pune în husa asta.
Telefonul se pune în husă.
N-am telefon. L-am pierdut pe plajă.
N-ai folosit funcția de localizare? Nu ți-ai luat altul?
Tocmai s-a întâmplat și, sincer, nu m-am simțit niciodată așa relaxată.
Te cred. Bine, intră.
Bine. Mersi. Abia aștept!
- Bună, Amanda! - Am o veste bună.
- Ai o Julianne? - Și mai bine. Ai o săptămână în plus.
Alo?
Da, sunt aici.
Carrie, cartea asta merită autenticitatea vocii tale.
Deși știu că e ultimul lucru prin care ești dispusă să treci.
Mă refer la COVID.
Va trebui să vedem cum mă simt săptămâna viitoare.
Nu se poate!
Mai știi când vărul Lenny a recunoscut că e gay?
Știi, în seara aia, după minigolf?
Nu m-a deranjat. Am fost surprins.
Pentru un puști gay, știa să joace minigolf.
Minigolf, tată? N-ai cum să nu pricepi.
Poate că nu pricep, dar fac ulcer.
Hai, stai jos! Ia loc și hai să stăm de vorbă, micuța mea cannoli.
Tată, poți să nu-mi mai spui așa?
Nu mai am voie să-ți spun micuța mea cannoli?
Pe cine jignesc acum? Frișca sau prăjitura?
Încerc să mă comport sincer, dar mă tem să nu te dezamăgesc.
Nu mă dezamăgești…
Ce-mi pasă mie cum îți spui?
Dacă vrei să fii nonbinar, fii nonbinar.
Dacă vrei să te razi pe tâmple,
e părul tău, nu al meu.
Nu vreau să-mi pierd fetița.
Tată, nu mă pierzi. Sunt tot eu.
Și te iubesc, oricine ai fi.
- Ce? Ce-i asta? - Ce-i asta?
- Face parte din scenă? - Doamne!
- Futu-i! Îți bați joc de mine?
- Îmi pare rău. Nu am… - Mamă, de ce mă suni pe FaceTime?
- Te descurci excelent. - Fără telefoane!
- E o nebunie. - N-ar trebui să sune telefoanele!
Te sun eu imediat. Mă scuzați. Scuze.
Pardon. Îmi pare rău.
Mă scuzați. Fiul meu are o criză.
- Eu am o criză! - Îmi pare rău.
Liniștiți-vă, oameni buni. Se mai întâmplă și greșeli.
O putem lua de la capăt, nu?
Doamna cu telefonul, ca să știi, ne-ai stricat marele moment
și n-o să-l mai putem recrea
fiindcă Che nu face actorie, Che face stand-up.
Stai puțin…
Cred că Che face o treabă minunată. Ce spuneți, oameni buni?
- Aplauze pentru Che! Îți place. - Nu, Tony. Nu e nevoie.
- E Tony Danza. - Să mai tragem o dublă.
Bine? Înainte să se ardă sosul.
Omul, mitul, lasagna!
Bine. O luăm de la capăt…
Te-am crezut.
…înainte să înceapă să-i sune pantalonii.
Vă amintiți cu toții,
Che era la masă și îl ruga pe tata să accepte identitatea lui Che.
Să accepte cum e Che cu adevărat!
Nu, n-a zis clar că vrea să se sinucidă,
dar a zis că și-a dorit să-l fi lovit mașina, iar eu sunt panicată.
Mai întâi, respiră adânc. Totul va fi bine.
Ai spus că Brady ia avionul spre casă?
Da. Ajunge mâine-dimineață, la ora New Yorkului,
iar eu am avion azi la ora 20:00 din LA.
Crezi că exagerez?
Nu. Cred că e o mișcare inteligentă.
Dar s-ar putea să fie o reacție de moment.
Nu-i stă în fire.
Între timp, Che încă înregistrează pilotul și probabil mă urăște.
Doamne, ce dezastru!
Nu-ți face griji pentru Che acum.
Faci ceea ce trebuie. Nimic nu e mai important!
- Mulțumesc că spui asta. - Brady va fi bine.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc. Pa!
Iată un detaliu puțin cunoscut de la Studiourile Warner Brothers…
Cine e?
Seema, cu prânzul. Am intrat după curierul de la UPS.
Doamne!
- Bună! - Vai de mine?
Eu…
- Nu am COVID. M-am prefăcut. - Bine.
Masca asta e șic, dar nu respectă normele.
Acum mă simt prost că mi-am mințit editorul.
Și, mai rău, că mi-am mințit două prietene vechi.
Dar m-au sprijinit deja în atâtea momente.
Nu pot să le fac să treacă și prin asta.
Trebuie să fie o limită
pentru câtă durere îi poți cere unui prieten să suporte.
Dacă sunt prieteni adevărați, nu se aplică.
N-am fost de față în prima rundă, dar acum sunt aici.
Te ascult.
Urăsc să-mi plâng de milă.
Carrie, ți s-a întâmplat ceva oribil.
Ai voie să-ți plângi de milă.
Dacă nu vrei să ieși din casă, nu ieși!
Bagă-te în pat, întinde-te, trage pătura peste cap
și lasă-te copleșită de sentimente.
Nu.
Nu sunt genul care se refugiază în pat.
Știu. Ești puternică.
Eu m-am ghemuit din cauza unei genți.
Nu. Nu e o geantă oarecare, e Birkin.
Era a ta, însemna ceva pentru tine.
Nu că aș compara cele două pierderi, dar…
- Într-un fel, le compari. - Așa e.
Doamne! E Lisette.
I-am promis că mă duc diseară la expoziția ei de la Bulgari.
- Nu te duci. - Ba da.
Trebuie să merg. Mi-e prietenă.
Nu știe că am COVID fals.
Bine, Che.
Așteaptă în rulota ta și vin să te iau când au nevoie de tine.
- Bine. - Bună!
Am încercat să intru, dar nu m-au lăsat.
Oare de ce?
Se poate…?
Da. Beth, ne lași o clipă?
Sigur. Dacă vrei asta, bate soarele…
- Nu, mulțumesc. - Bine.
Îmi pare rău. A fost groaznic.
Da, așa e.
M-a sunat Brady, a vorbit de sinucidere.
Încearcă să mă sune de câteva zile. Luisa l-a părăsit în Amsterdam.
Nu l-am mai auzit plângând așa.
M-am speriat și m-am temut că o să ratez un apel.
Ai distrus scena de familie!
Am avut și eu scena mea de familie și a fost absolut reală.
Așa că n-o să pot vedea restul episodului.
Am avion la 20:00 și sper să ajung acasă înaintea lui Brady.
Stai puțin! Pleci din LA?
- Da. - Miranda, hai să…
Hai să ne calmăm, bine?
E un copil, iar despărțirile fac parte din viață.
Da, dar e copilul meu.
Cel mai important lucru pentru mine.
Tu nu știi cum e.
Atunci suntem chit.
Salut! Scuze.
Vor să vii la coafură și machiaj pentru retușuri.
Da. Nicio problemă.
Fă ce trebuie să faci.
Che!
Îmi pare foarte rău.
Se poate să nu ne luăm rămas-bun pe o notă atât de neplăcută?
Da. Bine.
Sigur. Sper că Brady e bine. Sincer. Vorbesc serios.
- Și eu. - Pregătiți telefoanele pentru poze.
- Du-te! Vorbim mai târziu. - Bine.
Recepționat.
Serialul va fi super!
Chiar mă întrebam ce face jos atâta timp.
Ia uite, are agrafă!
Îți vine să crezi?
Ce drăguță e!
Pun pariu că tipa e cumpărătorul de la Neiman's.
Prevăd o vânzare.
Mă bucur să te văd!
Mă bucur pentru Lisette.
Piesele sunt superbe, iar ăsta e cel mai prost Bellini.
Îmi pare rău.
De ce ia bijuteriile chelnerul ăla?
Nu știu, poate le mută.
În buzunar?
Dă-mi colierul. Tu, inelul.
- Serios? Chiar se întâmplă asta? - Chiar se întâmplă.
Ce face?
Ce naiba face tipul ăsta? Chelnerul ăsta îmi fură piesele!
Paza, ajutor! Faceți ceva!
Am COVID!
Paza! Cineva!
Tipul ăsta îmi fură piesele! Să mă ajute cineva!
Ajutor! Să mă ajute cineva!
Ajunge! Colierul, acum!
Nu, te rog! Te rog! E colierul cu numele meu.
Înseamnă totul pentru mine.
- Nu prea cred, golanule! - La naiba!
- Ajutați-mă! - Ai armă?
Mă ajută cineva, vă rog?
Unde naiba ați fost, clovnilor? Mi-a luat…
Mi-au dispărut toate piesele!
Unde ați fost?
Doamne!
A luat aproape tot.
Domnișoară, nu aveți voie să fumați aici!
Da? Eu sunt problema?
- Dragul meu? - Mamă…
Scumpule…
Dragul meu!
Toată lumea se desparte.
Ba nu.
E în regulă.
Nu plec nicăieri.
E în regulă. Acum ești acasă.
Ești acasă.
Bine, stai așa.
Ridicare.
Cât mai durează?
Ne mișcăm?
Mașina de gunoi. E a treia pe ziua de azi.
Mă duc pe jos acasă. E chiar după colț.
Ce oraș!
Ce drăgălaș! Pot să-l mângâi?
Hei! Cine e o frumusețe? Tu ești!
- Da, tu! - Hai, scumpete!
Tu ești!
Dumnezeule!
Nu se poate!
Lisette, sunt eu, Carrie.
Lisette?
Știu că acea cheie era doar pentru urgențe,
dar mi s-a părut că e cazul.
Am adus niște bomboane de la prietena mea.
Nu pot mânca toată cutia singură. De fapt, aș putea, dar…
Delicios.
Ce faci?
S-a dus.
Toată munca mea.
Totul era perfect.
Trebuie s-o iau de la capăt.
Știu cum te simți.
Pot să stau cu tine?
La un moment dat, va trebui să ne ridicăm.
Dar nu acum.
„Și, ținându-l pe John pentru ultima dată,
apa în creștere de pe podeaua dușului
mi-a înnegrit pantofii de nuntă albaștri.”
Bun, am terminat capitolul trei.
- Ai înregistrat tot, da? - E bine.
Gata!
Asta e tot ce a scris.
Ai reușit, Carrie.
Da.
Am reușit.
Să ciocnim pentru hoțul stilat și de modă veche, care mi-a luat portofelul
și mi-a aruncat geanta.
Absolut.
Pentru New York, cu bune și cu rele!
Și, prin rele, te referi la masa asta comună?
Bună, doamnelor! Noroc!
Noroc!
De unde sunteți?
Sunt newyorkeză get-beget.
- Dar tu, amice? - Foarte bine.
Da, suntem toți din Sydney. Suntem într-o excursie de rugbi.
Ne distrăm pe cinste la New York. Nu-i așa?
- Da. - Hei, Get-beget,
mai stăm doar două zile aici.
Ce-ar fi să venim, să-ți facem cinste
și să ne spui ce să vedem înainte să plecăm?
Bine, iar îmi place New Yorkul.
- Bună! - Să înceapă petrecerea!
Bine, băiete.
Și uite-așa…
am făcut COVID.