Carrie! Carrie!
Carrie!
-Jag ringer tillbaka. -Lisette. Hej.
-Hej. -Vad lustigt att ses här.
Jag trodde att du bara existerade i lobbyn därhemma.
-Vad gör du här? -Pinsamt nog ser jag på...
...när de slår upp tält till min smyckesutställning.
Enligt Bulgari är du en av tre lovande, nya designer.
Det är inget att skämmas för.
Och det är i Bryant Park som modeveckan brukade husera.
Det är helig mark.
-Du kommer väl på fredag? -Drinkar i ett tält? Det är mitt område.
Du är den enda jag bryr mig om.
Du, och inköpschefen från Neiman.
-Och Saks. -Men egentligen bara jag.
-Får jag bjuda på en kaffe? -Tack, men jag måste gå.
Pinsamt nog ska jag läsa in ljudversionen av min nya bok.
-Vi ses senare! -Okej.
Du! Du är Carrie Bradshaw.
Det är inget att skämmas för.
-Hej då. -Okej.
-Rocco? Jag är lite tidig. -Står du utanför?
-Ja. -Jag är precis runt hörnet.
Hallå! Stoppa honom!
Han stal min väska! Hjälp mig!
Varför hjälper ni mig inte? Varför står ni bara där?
-Han stal min väska! -Seså, kom nu.
-Hejsan. -Vilket jävla kryp.
-Kan du utveckla? -Min Birkin blev precis stulen.
-Var då? -Precis framför mitt jävla townhouse.
Mitt på blanka dagen. Vad är det som händer med den här stan?
Jag kör runt i kvarteret, ifall att han tog plånboken och slängde väskan.
-Som de brukade göra. -Nej. De är välinformerade nu för tiden.
-Är du okej? -Faktiskt inte.
Jag unnade mig den där väskan-
-som present efter min första, stora försäljning.
Det var så länge sen att det inte ens fanns någon väntelista.
Som säkerhetsåtgärd har skolan placerat ut fyra vakter till vid varje gatuhörn.
Tycker Miranda bättre om blommor eller presentkorgar med mat?
Det är som tack för att hon presenterade mig för Nya.
-Hon ska vara med i dokumentären. -Vad spännande!
Miranda är mer av en foodie men hon är fortfarande i L.A. med Che.
-Jag kan fixa fram adressen. -Ja.
...en incident som har försatt hela Arbor-communityn i fara.
Några elever har skapat...
...en MILF-lista.
-Den listan ska vi få tag på. -Givetvis.
Var det någon som ville tillägga något?
Inte? Ni verkar väldigt pratsamma.
Bra. Då är vi på samma våglängd.
"Det var en dag som normalt sett hade arkiverats och glömts bort"-
-"om det inte vore för hur den slutade." Jag strular alltid till det där.
Det gör inget. Den förra tagningen blev bra.
Vill du ta en paus innan vi går vidare till kapitel tre?
Nej, tack. Det behövs inte.
-Du är jätteduktig. -Vill du inte anlita en röstskådespelare?
Julianne Moore, Julianna Margulies... Någon av Juliannerna.
Det gick bra till de förra böckerna, men memoarer måste läsas in av författaren.
Dina p:n är fortfarande lite hårda.
Jimmy kommer och justerar micken.
-Herregud. Kroppslukten... -Det hade jag inte märkt.
-Vänta tills han lyfter armarna. -Jag fixar micken!
Okej. Det är bara en liten justering.
-Tack. -Gary vill att du uttalar t:na ordentligt.
Du sväljer dem. "Forgotten", inte "forgodden".
Sväljer jag dem?
-Ja. -"Forgotten". Tack.
Peace out.
Herregud! Det är vi som ska ha munskydd.
-Jag ska göra något åt det. -Det gör inget.
-Jag kan överleva i två dagar. -Heroiskt. Men vi har bokat in fem dagar.
Fem dagar? Juliannerna hade klarat av det på två.
Boken handlar om din döde man.
Vi vill att du ska ha gott om tid. Det är tungt.
Okej. Är vi redo?
-Kapitel tre. -Jag ska hämta lite myntate åt dig.
Tack, Amanda. Men du behöver inte passa upp på mig varje dag.
Om jag ändå hann det. Jag ska tillbaka till förläggarhålan-
-men jag har skickat Garys nummer till dig om det skulle vara något.
-Okej? -Okej.
Var var jag...? Kapitel tre.
-Jag är redo. -Jag spelar in.
"Kapitel tre."
"Jag kom hem från Manhattan School of Music med Beethoven"-
-"ringande i öronen."
"Ljudet av strilande vatten mötte mig."
"När jag ropade på John oroade jag mig..." Förlåt. Jag sa fel.
-Känns det okej? -Ja.
Jag har inte läst det här på ett tag.
"Jag minns att jag var orolig..."
Vänta. Det där är förvirrande.
Det gör inget. Vi börjar om.
Okej.
"Kapitel tre."
"Jag kom hem från Manhattan School of Music med Beethoven"-
-"ringande i öronen."
"Ljudet av strilande vatten mötte mig när jag ropade..."
Meningen är för lång.
Jag vill hoppa härifrån till...
"Vi hade en två timmars resa framför oss." Kan jag göra det?
Dessvärre inte. Du måste läsa det som har publicerats.
Det var synd. Det låter styltigt.
Vem är det som har skrivit det här?
-Ta om det igen. Början av kapitel tre. -Okej.
"Kapitel tre."
"Jag kom hem från Manhattan School of Music med Beethoven"-
-"ringande i öronen."
"Ljudet av strilande vatten mötte mig och när jag ropade på John"-
-"oroade jag mig för hur sent det var."
"Vi hade en två timmars resa framför oss och att passa tiden var viktigt för John."
Förlåt mig. Jag svalde...
Jag svalde t:et i "important". Förlåt mig. Mitt fel.
Det gör inget om du saktar ner.
Ta dig tid. Vi ska vara här i fem dagar.
Ja, de säger det.
"Hur är läget, min lilla cannoli?"
Snälla pappa, kalla mig inte det.
"Får jag inte kalla dig min cannoli längre?"
"Vem kränker jag? Smördeg eller grädde?"
-Jag behöver prata med... -Det där är min replik.
-Jag behöver prata med dig... -Vänta, vänta.
Förlåt. Bokstäverna blev små igen. Jag hatar min nya mobil.
Kan de inte skriva ut det här åt dig?
Inte när det är en ny scen som vi ska repetera om en timme.
Vi tar det från när pappan sätter sig ner.
Efter att du börjar gråta?
Jag behöver inte gråta. Det är inte tvunget.
Det står: "Che börjar gråta."
Och sen: "Che gråter ännu högre."
Sen säger pappan: "Gråt inte." Så du måste gråta.
-Kan vi fokusera på replikerna? -Javisst. Okej.
"Det spelar ingen roll vad du kallar dig. Var icke-binär om du vill det."
-"Jag vill inte förlora min lilla flicka." -Jag är fortfarande jag.
"Kom igen, cannoli. Gråt inte."
"Du vet att jag inte klarar av... att du gråter."
-Vill du försöka gråta? -Nej.
Det vill jag inte. Om jag gråter signalerar det-
-att det är en tragedi att vara icke-binär. Jag är faktiskt lycklig.
Jag var åtminstone det tills jag fick... den här tillgjorda skitscenen.
-Säg att du inte vill göra det, då. -Jag har redan vägrat färga håret blått.
Och ha på mig zoot suit. Och dra löjliga hen-skämt.
Det här ska föreställa mig och...
Fan.
Hur kan jag hjälpa dig?
-Det är lugnt. -Det kommer att gå bra.
Det är tre dagar kvar till inspelningen-
-och jag är där och hejar på dig.
Jo.
Kom nu. Jag släpper av dig på ditt möte på vägen.
-Tack. Förbannat! -Vad är det?
Hur missade jag ett samtal? Android-telefoner lever sitt eget liv.
Jag förstår inte varför jag lät säljaren övertala mig.
Och varför har Brady ghostat mig? Han har inte hört av sig på flera dagar.
Slappna av! Han och hans flickvän är i Europa.
-Jo, men... -Men den där mobilen är störande.
-Be någon kolla på den. -Det ska jag.
Kom hit.
Och det var så jag blev professor på Columbia Law School.
-Jättebra, Nya. -På riktigt?
Ja. Nu vill jag höra mer om Constance Baker Motley.
Hur kunde en ensam kvinna riva så många murar i fråga om ras och kön?
Hon var en...
-Min mick har halkat ner. -Brian?
-Jag fixar det. -Förlåt mig. Jag...
-Jag löser det. -Det gör inget.
-Förlåt. Jag måste sträcka mig. -Självklart.
Ska du inte bjuda på middag först?
Vet ni vad? Jag tror att vi är klara och vi har dragit över tiden-
-så vi avslutar där.
Uppfattat. - Får jag...?
Jag ska bara ta ut den.
Där har vi den.
-Menade du allvar om middag? -Va? Nej, jag skämtade bara.
Vad synd.
Hallå!
-Kan vi prata om din ljudtekniker? -Brian? Visst är han rolig?
Det där var väl lite överdrivet?
Han fiskade inte precis efter mikrofoner när jag intervjuade domaren i går.
Jag är nyseparerad. Min hjärna funkar inte på det viset än.
Men ser du hans armar i den där skjortan?
Det är nog inget fel på din hjärna, så ge honom ditt nummer-
-och skynda dig, för vi är sena.
Det var allt. Vi ses på torsdag!
Hur går inläsningen?
Mina p:n är fortfarande för hårda och jag sväljer mina t:n.
Det är inte så enkelt att prata.
Bortsett från p:n och t:n... Hur känns det?
Det kan inte vara lätt att tvingas återuppleva allt.
Om du behöver stöd, så följer jag gärna med.
Det är ingen fara. Bortsett från talfelet går det rätt bra.
Det går jättebra för dig.
Jag sa just det till Miranda. Du har gått vidare.
Vi är stolta över dig.
Här kommer de. Jag trodde att de kanske hade glöm-t.
-Hej. -Förlåt mig.
Förlåt för att jag är sen.
-Vad gott du luktar. -Det var mitt fel.
Hon var alldeles för fängslande.
-Titta på menyn, nu. Vi har maskat. -Vänta! Jag har fått den.
-Jag har fått listan. -Maten kan vänta.
-Den går inte att öppna. -Vilken lista?
Det är ett himla ståhej på skolan-
-om en MILF-lista som en elev startade.
-En vadå? En MILF-lista? -Ja. MILF-gate, helt enkelt.
Okej! Nu laddar jag ner den.
-Hur fick du den? -Jag avslöjar aldrig mina källor.
Ni är som Woodward och Bernstein.
För att vara tydlig, så tycker jag att det är fel-
-att man fortfarande dömer kvinnor utifrån...
Här är den.
Vi är nummer två och tre!
-Jag skulle förstås sagt tvärtom. -Nej! Du förtjänar andraplatsen.
-Men vem är nummer ett? -Kayla Charles, Finns styvmamma.
Ja. Hon är bedårande.
Men borde inte styvmammorna ha en egen lista?
Det behandlar väl du i din kurs om MILF-lag på 2000-talet, Nya?
Förlåt. Våra lunchsamtal brukar inte vara så ointellektuella.
Vem har du ätit med hela tiden?
Det är kul men vi kanske ska byta ämne-
-och prata om aborträtten, vår hotade demokrati-
-eller den döende planeten?
Den snygga ljudteknikern hörde av sig.
"John lyfte huvudet och tittade upp från duschgolvet."
"Tiden stannade."
"Jag kunde inte röra mig."
"Det kändes som flera timmar."
-Pausar hon, eller...? -Jag vet inte.
"Men det var bara ett ögonblick..."
Vi pausar. Carrie? Jag tror att det går för långsamt nu.
-Okej. -Någonstans mitt emellan vore bra.
Vi tar om passagen om hur du väntade, men utan att vänta så länge.
Spelar in.
"John lyfte huvudet..."
"...och tittade upp från duschgolvet."
"Tiden stannade."
"Jag kunde inte röra mig."
"Det kändes som flera timmar."
"Men det var bara ett ögonblick."
"Han såg...så liten ut."
"Jag hade glömt hur stor han var."
Författaren ska nog inte låta så här känslosam.
Det känns...
-...oprofessionellt. -Jo, visst.
Ska vi hoppa över kapitel tre och ta det en annan gång?
Ja, vi skippar kapitel tre. Vi återkommer till det.
-Men jag uttalade t:na tydligt. -Det gjorde du!
Det hörde jag definitivt.
-Okej. -Kapitel fyra...
Carrie! Carrie.
Bitsy. Hej.
-Kom och sätt dig! -Säker? Okej.
Är min överläpp fortfarande röd?
-Nej. Nej, nej. Inte särskilt. -Du är för vänlig.
Trots ett ansiktslyft på 100 000 dollar måste jag vaxa mustaschen för 25.
Gud är definitivt en man.
Vad för slags sagolikt event är du på väg till eller hem från?
Inget sagolikt. Jag läser bara in min nya bok.
Ja! "Älskat och förlorat". Jag har precis förbokat den, sötnos.
Jag ser fram emot att höra vad Carrie Bradshaw har att säga mig-
-och alla andra kvinnor vars män har gått bort.
Jag vet inte om det är något särskilt.
Jag...
Jag bröt ihop när jag läste den.
Helt plötsligt var jag tillbaka där.
Det var pinsamt.
Jag trodde att jag mådde bra. Jag överlevde ju det första året.
Raring... Det andra året är värre.
Det är hemligheten som ingen berättar.
Tiden går, och allt som händer...
Det som är bra, dåligt och konstigt. Han går miste om allt.
Så man känner sig alltmer avlägsen.
Det är hemskt.
Men du verkar alltid... Du verkar alltid så glad och käck.
Det är jag, vissa dagar. Men andra...
...så låtsas jag bara.
Men vad är alternativet? Att tycka synd om mig själv?
Jag ska berätta något som jag fick höra på en kabbala-lektion.
"Tomrummet går inte att fylla."
"Men nytt liv börjar växa runtom det."
Du måste ge dig själv förutsättningarna att kunna så ett par frön.
För mig var det ett ansiktslyft.
För dig är det förmodligen något annat.
Men du måste göra det du behöver göra för att må bättre.
ÄLSKAT OCH FÖRLORAT
"När jag tog hans livlösa kropp..."
"...i min famn..." Nej. Aldrig i livet.
Hej. Du har nått Gary Schneiders röstbrevlåda.
Lämna ett meddelande.
Hej, Gary. Det är Carrie Bradshaw.
Jag har just testat positivt för covid-
-så ni får anlita en röstskådespelare som kan läsa in den. Jag är ledsen.
Tack. Hej då.
Tack.
Försök att inte röra dig.
Det ser bra ut.
Jag känner ett behov av att föreviga den här tiden i mitt liv. Att fånga den.
Att minnas vem jag är nu och se till att jag aldrig-
-blir den där personen igen.
Som jobbade med affärsjuridik i åratal?
-Och undertryckte alla sina behov? -Precis!
En robot som fakturerade 80 timmar i veckan. I vilket syfte, Ricky?
Vet du vad jag har? Jag har...några roliga robotar.
Kolla. Familjen Jetsons hemhjälp.
Ja.
Min "Lost in Space"-kille är populär.
Men du måste välja något som reflekterar ditt inre jag, Miranda.
Det är så lätt att prata med dig. Det uppskattar jag verkligen.
-Hej, Kalifornien. -Tack gode Gud att du svarade!
Jag står på randen till att göra något som är jättedumt eller frigörande.
Om det har med Scientologikyrkan att göra...
-En tatuering. -En tatuering? Det borde jag ha förstått.
Jag gjorde det nästan. Varför inte, liksom?
Det är väl inget märkvärdigt? Alla har tatueringar nu för tiden.
Ja, och alla håller på att ta bort dem.
Sant. Och jag är rädd för att binda mig.
Jag kan inte ens välja bakgrundsbild till mobilen.
Enligt Ricky är jag rädd att tappa kontrollen.
-Miranda? -Ja.
Det är dags för dig att återvända till New York.
Nej! Det är så roligt här.
Allt är som på låtsas. Jag vill aldrig att det ska ta slut. Hur är det med dig?
-Charlotte sa att inläsningen går bra. -Faktiskt inte.
De fick boka en röstskådespelare. Jag lyckades inte göra klart det.
Åh nej! Varför inte?
Det visar sig...
...att jag har covid.
Du glömde säga det viktigaste. Så covid hann ifatt dig till sist.
Vetenskapsmännen får analysera någon annans blod.
-Hur mår du? -Inga symtom.
Jag hade inte vetat att jag hade det om det inte vore för testet.
Oroa dig inte för mig. Du har tillräckligt med din tatuering.
Vad tror du om en robot?
Visst. Men inte någonstans där den syns.
Trodde du att jag skulle tatuera halsen? Jag har inte gått med i ett gäng.
Bra. Hej då.
-Hej. -Miranda berättade. Jag beklagar.
Vad vill du ha? Soppa, kyckling...
Jag kokar basmatiris. Det var allt Harry ville äta.
Herregud. Nej, nej, nej. Jag mår bra.
Jag har haft tur. Oroa dig inte för mig.
-Och skicka inte något. -Det är för sent.
Jag har redan budat över en ask chokladpraliner.
De kommer inom en timme. Det är de med salt kolasås.
Herregud...
Din jävel!
Jösses! 24 dollar för gazpacho?
Två dollar för soppan och tjugotvå dollar för fräckheten.
Ännu ett sätt vi blir bestulna på.
Vet du vad det jobbigaste är?
-Väskan hade affektionsvärde. -Ja. Jag förstår.
En gång stal en charmör min fars sedelklämma framför ögonen på mig.
-Varför stoppade du honom inte? -Jag var fastkedjad vid sängen.
Jag sms:ar Carrie. Hon brukar aldrig vara sen.
Kom igen...
A, I...
Härligt.
VI VÄNTAR PÅ DIG
Jäklar. Jag glömde.
Carrie kommer inte. Hon har testat positivt för covid.
Har hon fått covid nu? Det är väldigt otrendigt för att vara hon.
Tydligen frågar styrelsen ut MILF-brottslingen just nu.
-De vägrar säga vem det är. -Jag har hört att det är Milo.
-Milo W? -Nej, Milo H.
Han som hade bettskena på skolfotot?
-Han som läspade? -Nördarna är alltid perversa.
Hörni! Det här känns inte bra.
-Det är en liten pojke vi pratar om. -Jo, det är sant.
-Är det där Milo H? -H som i "het"!
Varför känner jag mig som Blanche DuBois?
Arbor School måste skicka signalen-
-att vi har nolltolerans mot alla typer av kvinnohat.
Därför kommer varningen att kvarstå i elevens register-
-under universitetsansökningsprocessen.
-Menar du allvar, Greg? I registret? -Ja, Charlotte.
Om du ursäktar... Är inte det lite överdrivet?
Med tanke på pojkens ålder och relativt goda avsikter-
-är ett så strängt straff verkligen befogat?
Jag instämmer med Charlotte.
Det här är väl en möjlighet att tydliggöra vårt engagemang för reparativ rättvisa?
Det säger ni bara för att ni är nummer två och tre.
-Jaså? -Kom igen! Alla har sett den.
Greg.
Ni borde vara ett och två.
Det har kommit till min kännedom att en grupp Arbor School-mammor-
-har objektifierat en manlig elev i korridoren.
-Jaså? -Ja.
Välkomna till Warner Brothers-studion!
Den här kön är till inspelningen. Vänligen vänta på er tur.
Brady? Äntligen! Är du fortfarande kvar i Amsterdam?
Var har du varit? Jag har ringt sen i går. Du svarar aldrig.
Jag är ledsen. Det är min nya mobil. Jag hör den inte ringa.
Jag ringde tio gånger!
Gråter du? Vad är det, Brady?
-Luisa har gjort slut med mig. -Va? Varför då?
Jag vet inte. Hon stack till Florens. Det är slut.
Fan!
-Vad var det? -En bil. Om den ändå hade kört på mig.
Säg inte så! Du skrämmer mig, älskling.
-Har du pratat med pappa? -Ja, men det var dig jag ville nå.
-Jag måste lägga på, mamma. -Va? Nej, nej, nej. Lägg inte på.
-Folk stirrar för att jag gråter. -Låt dem göra det.
Lyssna på mig. Ta dig till vandrarhemmet och ring mig.
Vad ska du göra?
-Ringa dig från vandrarhemmet. -Bra. Ring tillbaka.
Jag älskar dig.
Alla mobiler ska vara avstängda-
-och ligga i en låst påse till inspelningens slut.
Inga undantag!
-Ge mig mobilen, tack. -Inga undantag.
Mobilen i påsen.
Jag har ingen mobil. Jag tappade den på stranden.
Använde du ingen spårningsapp? Eller ersatte den?
Det hände nyligen. Och jag har aldrig känt mig lugnare.
Jag fattar. Okej, varsågod.
Okej! Tack. Vad spännande.
-Hej, Amanda. -Jag har goda nyheter.
-Fick du tag på en Julianne? -Bättre. Du får en vecka till.
Hallå?
Ja, jag är här.
Carrie... Boken förtjänar äktheten som bara din röst kan ge den.
Även om jag förstår att det är det sista du vill tvingas göra.
Nu när du har covid, menar jag.
Vi får väl se hur jag mår nästa vecka.
Men vänta nu... Kommer du ihåg när kusin Lenny kom ut som gay?
Den där kvällen vi spelade minigolf?
Jag hade inga problem med det. Jag var överraskad.
För att vara gay kunde han verkligen putta.
Kom igen, pappa. Du hajar inte.
Kanske inte. Men jag hajar att jag håller på att få magsår.
Kom igen. Sätt dig ner och prata med mig, min lilla cannoli.
Pappa... Kan du sluta kalla mig det?
Får jag inte kalla dig "cannoli" längre?
Vem kränker jag? Vaniljkrämen eller smördegsrören?
Jag vill vara ärlig mot mig själv utan att göra dig besviken.
Du gör mig inte...
Det spelar ingen roll vad du kallar dig. Var icke-binär om du vill det.
Om du vill se ut som Bob's Big Boy i håret...
Det är ditt hår, inte mitt.
Men jag vill inte förlora min lilla flicka.
Det kommer du inte. Jag är fortfarande samma person.
Och jag älskar vem du än är.
-Vad? Vad är det som låter? -Vad är det?
-Herregud! Herregud. -Fan! Skämtar du, eller?
-Jag är så ledsen! -Varför är videokameran på, mamma?
Inga mobiler!
Det ska inte finnas några mobiler här!
Jag ringer strax tillbaka. - Ursäkta mig.
Förlåt mig. Jag är ledsen. Min son är mitt i en kris.
-Jag med! -Jag är så ledsen.
Slappna av, allihop. Sånt här händer. Vi kan väl ta om det?
Damen med mobilen! Du förstörde det viktiga ögonblicket-
-och vi kan inte återskapa det-
-för Che är inte skådespelare utan ståupp-komiker.
Seså... Jag tycker att hen gör ett toppenjobb. Eller vad säger ni?
-En liten applåd för Che? -Nej, Tony. Nej, nej.
Vi tar om det. Okej? Innan såsen bränns vid.
Mannen, myten, lasagnen!
Okej. Vi tar om det från där vi var...
-Jag litade på dig. -...innan damens byxor började ringa.
Ni minns allihop att Che satt vid bordet-
-och bad sin pappa att acceptera henne för den hon är.
För den hen är! Hen, hen, hen!
Han sa inte uttryckligen att han vill begå självmord-
-men han önskade att han hade blivit påkörd. Jag har panik.
Ta ett djupt andetag. Allt kommer att ordna sig.
Flyger Brady hem i kväll?
Ja. Han landar i New York tidigt i morgon bitti-
-och jag flyger från L.A. klockan åtta i kväll.
-Överreagerar jag? -Nej. Jag tycker att du är smart.
Men det kan vara något övergående.
Det är inte likt honom.
Che är kvar på inspelningen och hatar mig förmodligen nu.
Vilken röra!
Oroa dig inte för Che nu. Du gör rätt. Det finns ingenting som är viktigare.
-Tack för att du säger det. -Brady klarar sig.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig med. Hej då.
Något som ni kanske inte känner till om Warner Brothers-studion...
Vem... Vem är det?
Det är Seema, med lunch. Jag smög in med UPS-killen.
Jaha. Jösses!
-Hej. -"Oy vey"?
Jag...
-Jag har inte covid. Jag låtsades. -Bra.
Det här munskyddet är inte godkänt för medicinskt bruk.
Nu har jag dåligt samvete för att jag ljög för min förläggare.
Och än värre...
...för mina två äldsta vänner.
Men de har stöttat mig så länge.
Jag vill inte utsätta dem för det här längre.
Det måste finnas ett utgångsdatum-
-för när man inte kan kräva att vänner stöttar en längre.
Inte om de är äkta vänner.
Jag missade första ronden men jag är här nu. Jag lyssnar.
-Jag hatar att tycka synd om mig själv. -Carrie? Det som hände dig är hemskt.
Du får tycka synd om dig själv.
Om du inte vill lämna lägenheten, så behöver du inte det.
Kryp ner i sängen, dra täcket över huvudet-
-och känn de känslor du behöver känna.
Nej, nej...
-Jag är inte "kryp ner i sängen"-typen. -Jag vet. Du är stark.
-Jag bröt ihop på grund av en väska. -Nej, nej, nej. Inte en väska - en Birkin.
Den betydde något för dig.
-Inte för att jag jämför våra förluster... -Men ändå.
Det är Lisette.
Jag lovade att gå på hennes utställning i kväll.
-Det ska du inte. -Jag måste. Hon är en vän.
Hon vet inte att jag har låtsas-covid.
Okej, Che... Du kan vänta i din trailer, så hämtar jag dig när det är dags.
-Okej. -Hej.
De vägrade släppa in mig igen.
Jag undrar varför.
Kan vi...?
Ja. - Kan vi få vara i fred, Beth?
-Vill ni ha den här? Det är rätt soligt... -Nej, tack.
Jag är så ledsen. Det där var hemskt gjort.
Ja, det var det.
Brady ringde och lät självmordsbenägen.
Han hade försökt nå mig. Luisa har gjort slut med honom.
Jag har aldrig hört honom gråta så. Jag var rädd och ville inte missa ett samtal.
-Du förstörde familjescenen! -Ja, men min familjescen var på riktigt.
Jag kommer inte att kunna se resten av inspelningen.
Jag hinner förhoppningsvis hem före Brady.
Vänta, vänta... Ska du lämna L.A.?
-Ja. -Miranda, kan vi... Kan vi lugna ner oss?
Han är ett barn. Uppbrott är en del av livet.
Men det är mitt barn!
Det viktigaste i mitt liv. Du vet inte hur det känns.
Då är vi väl kvitt.
Hej. Ursäkta.
-Hår- och sminkteamet behöver dig. -Ja. Inga problem.
-Gör det du måste göra. -Che!
Jag är verkligen ledsen.
Kan vi säga hej då på ett vettigt sätt?
Ja. Okej.
Visst. Jag hoppas att Brady är okej. Det gör jag.
Tack. Jag med.
-Gå, gå. Vi hörs senare. -Okej.
Uppfattat.
Du kommer att göra succé!
Jag har alltid undrat vad hon sysslar med där nere.
Titta på den här, med spännet!
Kan du tänka dig? Allt är så fint.
Det där är nog inköparen från Neiman. Jag vädrar försäljning.
Jag är så glad för Lisettes skull.
Smyckena är fantastiska men bellinin är fruktansvärd.
Jag beklagar.
Varför plockar cateringservitören upp smyckena?
Han kanske bara ska flytta dem.
Till sin ficka?
Ge mig ditt halsband. - Och du din ring.
-Allvarligt? Händer det här på riktigt? -Ja.
Vad gör han? Vad fan gör han? Cateringservitören stjäl mina grejer!
Vakter! Hjälp! Gör något!
Jag har covid!
Vakter! Någon!
Han stjäl mina grejer! Hjälp mig, någon!
Hjälp! Hjälp mig!
Nu räcker det. Ge mig halsbandet.
Nej, snälla. Snälla! Det är mitt namnhalsband.
-Det betyder allt för mig. -Skulle inte tro det, pysen.
Fan!
Har du en pistol?
Kan någon hjälpa mig?
Var i helvete har ni varit, era clowner?
Titta, allt är försvunnet! Var har ni varit?
Herregud. De har tagit nästan allt.
-Miss? Ni får inte röka här. -Jaså? Är det jag som är problemet?
-Älskling? -Mamma...
Hjärtat... Älskling...
-Alla gör slut. -Inte vi.
Det är ingen fara. Jag ska ingenstans.
Det är ingen fara. Du är hemma nu.
Du är hemma.
-Okej. Stannar! -Hur lång tid ska det här ta?
-Rör vi ens på oss? -Sopbil. Den tredje i dag.
Jag promenerar hem. Det är inte långt.
Den här stan...
Vilken sötnos! Får jag klappa den?
Hej. Vem är sötnosen? Det är du.
Ja, det är du! Det är du...
Herregud!
Nej...
Lisette? Det är Carrie.
Lisette?
Nyckeln var till för nödsituationer men det här kändes som en.
Jag tog med mig choklad som jag fick av en vän.
Jag kan inte äta hela asken själv. Eller jag kan det, men...
Mums.
Hur mår du?
Allt är borta.
Allt det jag jobbade så hårt för att skapa. Det var perfekt.
Nu måste jag börja om från början.
Jag vet hur det känns.
Får jag slå mig ner?
Någon gång måste vi ställa oss upp.
Men inte nu.
"Medan jag höll om John för sista gången, steg vattnet på duschgolvet"-
-"och färgade mina blåa bröllopsskor svarta."
Okej. Du är färdig med kapitel tre.
-Fick vi med alla omtagningar? -Ja.
Färdigt, färdigt. Det var allt hon skrev.
-Du gjorde det, Carrie. -Ja...
Jag gjorde det.
En skål för den gamla, hederliga väsktjuv som tog min plånbok-
-och slängde bort väskan.
Absolut.
För New York, det bra och det dåliga.
Och med "det dåliga", menar du det här långbordet?
-Mina damer! Och en skål för er. -Skål.
-Var kommer ni ifrån? -New York. Född och uppvuxen.
-Och du, mate? -Den var bra.
Vi kommer från Sydney. Vi är här på rugbyresa.
Och vi har det jäkligt trevligt, va?
Du, "född och uppvuxen"? Vi är bara här i två dagar till.
Vad sägs om att vi bjuder på en runda, så kan du berätta vad vi inte får missa?
Okej. Jag gillar New York igen.
-Nu sparkar vi i gång festen. -All right!
Och bara så där...
...fick jag covid.
Text: Emilia Svensson Iyuno