Și uite așa...
- Bună ziua! - Bună ziua!
- O persoană. - Sigur.
Pe aici.
Treceam și mi s-a părut foarte interesant.
Da.
Scuze.
- Poftim! - Mulțumesc.
Poftim meniul.
Bună ziua!
E prima mea vizită. Ce fac? Apăs pe ce vreau?
Ce vreau? Ție ce îți place?
Supă picantă, creveți, pak choi.
- Da. Ce crezi tu. - Alegeți două.
Două ce?
Nu știu ce am făcut.
Ce-i asta?
Tomata Tommy. Ca să nu mâncați singură.
E greu de crezut că, în copilărie, nu știam cine e Ann Lowe,
nepoata unui sclav,
care a creat rochia de mireasă a lui Jacqueline Kennedy.
Și nu vorbesc doar ca designer afro-american de rochii de mireasă.
Excelent material, Lisa! A meritat să mergi la Washington.
E extraordinară. E și o afaceristă incredibilă.
Nici n-a semnat declarația până n-am acceptat
să-mi aduc prietenele fashioniste la defilarea de la New York.
Știe să negocieze! Bine.
E Terry Kirk, prietena ta de la compania de producție a familiei Obama.
Crede că „Michelle Obama e prea cunoscută ca să apară în serialul tău”.
Asta spun și eu din luna mai încoace!
Doamne... Doamne!
„Dar îi arată varianta needitată lui Michelle,
și, dacă îi place, ar putea accepta să fie naratoare!”
Ei, drăcie! Am prins-o!
- Poate! - O să-i placă enorm. Am reușit!
Trebuie să ieșim la cină și să sărbătorim! Haide!
Nu pot lua cina cu tine.
În seara asta sosește soacra mea.
Bine. Măcar avem timp să bem ceva.
Da, avem timp.
Dar nu, nu putem ieși la un pahar sau la cină
sau nicăieri altundeva în afara acestui studio.
Trebuie să ne rezumăm la muncă și atât.
Trebuie să ținem situația asta, orice ar fi ea, sub control.
Fiindcă trebuie să ne rezumăm doar la muncă.
Nu se poate doar atât? Fiindcă atât trebuie să fie.
Te înțeleg. Ești căsătorită, la fel și eu.
- Da, sunt căsătorită. - Asta am spus.
Bine.
Lisa, sunt un editor foarte bun
și știu destul cât să nu introduc această scenă în filmul nostru.
Ar strica totul pentru amândoi.
O să găsim o soluție.
- O să găsim o soluție. - Am spus și asta.
Avem de lucru.
- Dar... - Așa!
Enchilada suiza aici și enchilada roja acolo.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Sigur nu vrei să vii la Ziua Recunoștinței?
Da. Numai eu lipsesc din grup!
Cum e fata asta?
Cum să mă exprim elegant? Mă tem că e o idioată.
O idioată răzbunătoare, care i-a scris lui Brady că i-am violat aura.
Brady i-a spus că sunt maniaco-depresivă.
- Nu ești? - Acum nici el nu vorbește cu mine.
De fapt, nu e adevărat.
Încă îmi spune chestii: „Nu mai avem lapte de ovăz”
și „Care e rețeaua Wi-Fi?”
- Doamne! Copiii fac la rândul lor copii. - Da.
Nu trebuia să reacționez așa, să înjur și să urlu.
O să-l sun și o să-i las un mesaj.
- Da? Ce o să-i spui? - Da.
„Bună, Brady. Sunt tata. Te iubesc.
Îmi pare rău că ți-ai distrus dracului viața, tâmpitule.”
Steve...
- Cum am ajuns aici? - Mda.
Îi pun prezervative sub brad de când avea 14 ani.
Țin minte. Ai pus unul pe o banană, ca să-i demonstrezi.
Am irosit banana!
- Ce ne facem? - O să-i dăm de capăt.
Nici nu accept că nepotul nostru n-o să ne cunoască.
Nu accept.
- Bine. - Da.
- Așa gândesc și eu. - Bine.
Nu sunt pregătită pentru asta.
Nu sunt pregătită să aud cuvintele „nepotul nostru”.
Da...
E frumușică?
De ce întrebi așa ceva?
Bună dimineața!
Ai făcut duș fără mine?
- Ce nasol! - Absolut nasol.
Știi ce nu e nasol?
Afacerea mea merge bine și trebuie să merg la birou devreme
fiindcă mâine după-amiază merg la o paradă de modă cu rochii de mireasă.
Mi se par o pierdere de timp.
Ce anume?
Nunțile.
E o idee complet ridicolă, știi?
„Îl iei pe Cutărescu? Tu o iei pe Cutăreasca?
Da? Bine, semnați aici.”
Doamnelor, pun un băiat de pluș la masa fiecărei femei care mănâncă singură.
- Prânz cu rușine la pachet! - Nu se poate.
Crede-mă, e adevărat. Am trăit-o pe pielea mea ieri.
- Nu se poate! - Ar trebui să scriem pe Yelp.
Am stat acolo, complet șocată, în timp ce pe lângă mine treceau roboți.
Nu numai că era tragic să fii singură în trecut,
e o problemă și în viitor.
Pe acolo.
Adam s-a pișat la propriu pe ideea căsătoriei.
Nu crede deloc în așa ceva.
Mama lui n-a fost căsătorită, deci nu are un punct de reper.
- Crede că e o glumă proastă. - Tu ce crezi?
Cred că m-am îndrăgostit de un bărbat care nu se va căsători niciodată.
- Trebuie să te căsătorești? - Nu știu. Trebuie?
Sau doar cred că trebuie?
De mică, am fost pregătită pentru așa ceva.
Fără glumă.
Dar nu pentru rochia albă. Pentru mine, ceva galben-șofran și auriu.
Dar ceremonia și petrecerea contează.
Am visat la povestea de iubire.
- De mică. - Exact.
La vârsta asta, vreau să mă căsătoresc sau am fost doar programată?
- Tu ai fost căsătorită. - Da.
Tu de ce ai vrut?
Cred că pentru că...
însemna că am fost aleasă.
Vezi? Asta o să mă facă să plâng.
- Nu te simți aleasă de Adam? - Nu, îl simt pe Adam.
Îl simt mai mult decât pe oricare alt bărbat.
Dar mă simt aleasă de el?
E asta responsabilitatea lui sau e un defect al meu?
Cineva să le spună acestor fete naive
că mariajul nu se rezumă doar la rochia superbă.
Nu-i așa?
Înseamnă derută, neputința de a ajuta și cuvinte înghițite.
Și cancer. Nu uita de cancer.
Harry e distrus că nu mai avem viața amoroasă de dinainte.
Tu cum te simți?
Nu eu sunt pe primul loc acum.
Suntem noi vreodată pe primul loc?
E vorba de sentimentele lor, de dezamăgirile lor.
Ce să spui, ce să nu spui, cum să ajuți.
Herbert umblă prin casă
și se preface că citește The Wall Street Journal,
iar mie îmi vine să strig: „Du-te la muncă!”
A pierdut alegerile. Nu e capăt de țară.
- Aceea e drăguță. - Și înșelătoare.
Dacă ai fi știut ce știi acum, te-ai mai căsători?
Categoric.
Și eu.
Abia aștept să-ți arăt noul hol.
- S-ar putea să rămân singură toată viața. - Poftim? Nu!
Va apărea un nou bărbat.
Ieri, am luat prânzul cu o păpușă.
Totuși, serios vorbind...
Cine voi fi, singură?
Știu că am trăit singură multă vreme,
dar niciodată n-am trăit singură
fără gândul că nu voi rămâne singură multă vreme.
Chiar și după ce a murit Big, după...
După acel șoc și după suferința cumplită...
în mintea mea, mă gândeam...
„Aidan. Poate Aidan.”
Și, recent, deși Duncan mi-a spus clar că nu se mai întoarce,
m-am gândit: „Poate.”
Dar trebuie să alung gândul că va mai apărea un bărbat
și să încep să accept că poate voi fi doar eu singură.
Nu e o tragedie, e o realitate.
Și trebuie să încep s-o accept. Punct.
Ești fabuloasă.
În privința asta n-am avut niciodată dubii.
Bună! Cum a fost evenimentul cu nunți?
- Instructiv. - Da? Cum așa?
Dă-mi mâna.
Eu, Lisa, te iau pe tine, Herbert,
în costume Tom Ford sau în trening,
până ce moartea ne va despărți.
O să depășesc momentul.
O să-l depășim împreună.
Vrei cafea?
Mulțumesc.
Ce bulbi plantezi?
Nu-ți spun. O să fii surprinsă la primăvară.
- Mulțumesc. - Măcar atât pot să fac.
Ai venit să lucrezi în dimineața de Ziua Recunoștinței.
- E doar o zi de joi, nimic special. - Da.
Am uitat. Seema mi-a spus că nu crezi în tradiția asta.
Sau în multe tradiții.
Chestia cu căsătoria.
- Ai întrebări. - Da.
Doar una.
E Seema doar o zi de joi?
Seema nu e, cu siguranță, doar o zi de joi.
E deosebită. E...
E pe viață.
Adam, grădina e minunată,
dar mă gândeam
să revenim la ceva mai sălbatic, mai liber.
- Așa ca mine. - Minunat.
Să facem ceva ca tine.
Charlotte.
- Mi s-a sculat. - Ce?
- Sunt gata de acțiune, drăguță! - Serios?
Cum? De ce acum?
- Cine știe? Să nu ratăm ocazia! - Bine. Hai!
- Unde mergeți? - Să ne exprimăm recunoștința.
- O Zi a Recunoștinței fericită, Shana! - Sunt epuizată.
Taxi!
Mă așteaptă taxiul. Poftim plăcinta. Trebuia să iau niște umplutură.
Mama e ocupată în dormitor.
- Bine. Fără umplutură. Am înțeles. - Mulțumesc!
Ți-am promis o plăcintă cu mere de la Petite Pie Place.
Ce drăguț! Intră!
- Mă așteaptă taxiul. - Puștoaico!
Am un bacșiș de 25 de cenți pentru tine! Pa!
- Poftim impostoarea fără gluten. - Mersi, gagico!
O zi de care-o fi fericită!
- Porți jeanși? - Mă dau după ceilalți.
- O plăcintă cu ciocolată. - Mulțumesc!
Cere-i scuze Mirandei că a trebuit să renunț.
E mai bine să-i spun lui Giuseppe ce simt după o cină privată. E...
- Taxiul. - Fugi!
Ghici cum am bătut la ușă? Cu piciorul. Sunt tot mai pricepută.
Nici Joy nu mai vine!
- Mi-a scris că s-a îmbolnăvit câinele. - Ce are?
Nu știu. S-a „îmbolnăvit subit”.
- De ce folosești ghilimele? - Brady e în bucătărie, așa că...
Piure de cartofi! Preferatul meu!
Super! O să pleci încărcată.
Lista a scăzut de la 13 la șase.
- Pot să pup bucătarul? - Pe riscul tău.
Salut!
- Deci nu o crezi pe Joy? - Serios...
Eu și Brady ne-am certat la cuțite pe tema acestei mese de față cu ea
și acum câinele „s-a îmbolnăvit subit”?
Înainte s-o alungi, cu ghilimele cu tot, din relația voastră,
sun-o și află ce se întâmplă.
N-ar fi mai bine să las situația să degenereze până nu mai e nimic de făcut?
Bine, o sun.
E pe bune.
Sappho a înghițit ceva ascuțit.
Trebuie s-o opereze. Merg și eu la clinica veterinară.
- Ce? - Ce?
Mă întorc într-o oră. Dau o fugă s-o văd.
Ține foarte mult la câini și o să stea acolo singură.
Să plecăm și noi?
- Bună! Bun-venit! - Bună!
- Fată, nu pare nebună. - Nu ea e mama.
Nu, sunt Carrie. Sunt buna prietenă a mamei. Aveți grijă ce spuneți!
- Intrați. - Scuze.
Așa e Silvio.
- Nu are filtru. - Așa e.
Fă cunoștință cu Epcot.
- Ca... - Părinții mei erau fani Disney.
Bună, Mia!
Bună, Brady!
- E roșcat? Nu, fată. Pa! - Termină.
Pot să vă ofer niște vin sau altceva?
Nu, mulțumesc. Eu nu beau vin.
Eu beau vin, Morcoveață. Și sunt lihnit de foame.
Avem un platou cu brânzeturi pe măsuța de cafea.
Intrați și luați loc.
Am intoleranță la lactoză, așa că...
Da, iar eu mănânc doar castravete, orez brun și alge.
E în regulă?
Da, numai că n-am nimic din toate astea.
Nu m-a întrebat nimeni. E vina ta.
Oferta rămâne valabilă! Intrați!
Bine.
Mă duc să deschid.
- Poftim vinul. - Mersi, fată.
Bună, Carrie!
Bună, Mark!
Numele meu nu era pe lista portarului,
dar a considerat că nu reprezint un pericol.
Intră!
Nu mă așteptam la asta.
- Îmi permiți...? - Mulțumesc.
Charlotte a sosit?
Charlotte!
Nu, Charlotte nu poate să vină. Familia și-a schimbat planurile.
Ei bine...
Tu ești aici, eu sunt aici.
E și el aici.
El e Brady. Va fi bucătarul nostru.
Am adus un pinot noir care e preferatul meu.
Discret, elegant, aproape că simți că are gust carnea de curcan.
Mulțumesc! Mătușă Carrie, trebuie să cumpăr alge și alte tâmpenii.
Păzește curcanul. Nu-l lăsa să se ardă.
Intrăm? Bine.
Cine e tipul? E tatăl ei?
Mark, ți-i prezint pe Mia, Silvio și Epcot.
- Epcot? Ca centrul? - Părinții mei erau obsedați de Disney.
Mia, tipul ăsta seamănă cu primarul din Whoville.
- Putem deschide vinul? - Sigur.
- Ce faci aici? - Îmi făceam griji pentru tine.
- Ce face Sappho? - E încă în operație.
Mi-au spus că e o operație simplă și că o fac frecvent.
Dar apoi m-au pus să semnez un formular
cum că nu sunt responsabili dacă se întâmplă ceva în timpul operației.
Cred că așa procedează de obicei,
ca măsură de precauție, ca să fie apărați, nu?
Nu înseamnă că o să se întâmple o nenorocire.
- E o măsură de precauție. - Bine.
Ce a mâncat?
O piesă Lego pe care probabil a pierdut-o un copil în parc.
Vezi? De asta nu-mi plac copiii!
Joy?
Sappho s-a descurcat foarte bine.
Vezi?
Ador toamna. În lunile astea, casa din East Hampton arată superb,
dar trebuie să ai cu cine să împărtășești experiența.
- Curcanul pare gata? - E rumenit, fără îndoială.
O să-l scot. Dacă nu e gata, poate fi pus înapoi în cuptor.
Nu știu.
- Deschide tu. Mă ocup eu de curcan. - Bine. Mulțumesc.
Zi a Recunoștinței fericită! Am adus umplutura. Scuze că am întârziat.
Harry a avut erecție și am făcut sex.
- Te omor. - Fiindcă am făcut sex?
Mark Kasabian.
Futu-i! Am uitat să retrag invitația.
- Bună! - Charlotte, ai sosit!
Doar pentru o clipă, ca să las umplutura.
Am o situație în familie. Îmi cer scuze!
Nu e nevoie. Eu și Carrie ne vom ține reciproc companie.
- Putem vorbi o secundă? - Sigur.
- Îmi permiți? - Sigur.
Vino, vino.
- Bună! - Intră aici.
Cine sunt tinerii ăia cu Mamma Mia?
- Vocaliștii ei. - Unde e Miranda?
- Nu e aici. Câinele lui Joy e bolnav. - Nici măcar nu e aici?
De ce m-a făcut să mă simt vinovată că nu vin?
N-are legătură cu voi două.
Acum eu o să te fac să te simți vinovată. M-ai cuplat cu Mark?
Am crezut că v-ați înțeles bine la piesă.
Poftim? Am vorbit nimicuri.
M-am întristat când ai spus că nu crezi că va mai apărea un bărbat în viața ta.
Uite un bărbat! E inteligent și sofisticat.
- A fost căsătorit de trei ori. - Știu, dar are avion.
Da, fată! Da, fată!
Bună!
Scuze că v-am lăsat să așteptați.
Câinele iubitei mele a fost operat de urgență și am stat cu ea.
E foarte cool.
Operația a decurs bine. Se odihnesc acasă.
Ador câinii. Am avut și eu un cățeluș,
dar cineva a lăsat ușa deschisă și a fugit.
Unde e baia? Am nevoie.
Bună! Eu sunt Miranda.
- Mama lui Brady. - Epcot.
Bună, Epcot...
Ca centrul. Părinții sunt fani Disney.
- Am înțeles. - Da.
Bună! Eu sunt Miranda. Tu ești...?
Eu sunt mort de foame, fată.
Se poate să dai muzica mai încet?
Mulțumesc.
Sper că vă plac algele cu castraveți. Curcanul e crud.
Nu! Serios?
- Nouă ni s-a părut că e gata, nu, Mark? - Așa e.
Cred că ne-a păcălit culoarea castanei.
- Nu poți să-l pui înapoi în cuptor? - Mai așteptați două ore?
Doamne! Îmi pare rău!
Mănânci brânză?
Da.
Atunci de ce am alergat prin Chinatown după alge, de Ziua Recunoștinței?
Nu ți-a cerut nimeni.
Din nou, e vina ta, frate.
Ai spus că nu mănânci decât prostiile alea.
Nu știu ce se întâmplă, dar hai să ne calmăm cu toții.
Nici ea nu pare nebună.
Ba e nebună. Totul e o nebunie.
Alo! Încearcă să facă ceva drăguț pentru noi.
Eu n-aș vorbi așa urât cu mama mea.
Adică mama care te-a blocat pe Facebook?
Ți-am spus asta în secret.
Are cineva chibrituri?
Nu e de glumă cu brânza aia.
- Toți au mâncat și au fugit. - Cu excepția lui Mark.
Ce-a fost în mintea ei?
Charlotte s-a convins că o să-l accept pe Mark fiindcă are avion.
După ce iese de la toaletă,
îți garantez că o să întrebe dacă mă poate conduce acasă.
- Cu avionul? - Iar eu va trebui să accept
din cauza chinului la care l-ați supus tu și familia ta extinsă.
Doamne! Noua mea relație e epuizantă.
Mi-am cerut scuze de la fiecare în parte.
Cu excepția celui care tot mergea la toaletă.
Cine era?
- Epcot. Cum ai putut să uiți? - Epcot. Așa e.
Nu. Nu, nu.
Nu, nu, nu.
Jos, jos.
Nu, te rog!
Nu! Nu!
Vestea bună?
Brady e așa supărat pe mine, că o să stea peste noapte la Steve.
Deci se vor împăca.
Ce ghinion! A apărut un necaz cu țevile.
Și aș vrea să subliniez că nu e provocat de mine.
Eu tolerez bine brânza franțuzească.
- Toaleta a dat pe afară? - Nu. Dă pe afară.
Și nu se mai oprește.
Îmi pare rău, Mark.
Doamne!
Nu e nevoie să mă conduci.
Ce s-a întâmplat cu viața mea?
Acum șase luni, eram liberă și fără griji.
Apăruse o slujbă nouă, o iubire nouă, nu aveam nicio grijă.
- Uită-te la mine acum! - Se mai întâmplă și rahaturi.
Nici măcar nu e rahatul meu!
E rahatul unui necunoscut și al lui Brady și al lui Joy.
Joy nu se simte bine în familii,
iar în viața mea s-ar putea sau nu să apară un copilaș.
Aici ai câștigat. Mia s-a răzgândit în privința ta.
Am câștigat bătălia, dar am pierdut războiul.
Deschid eu. Cred că a venit Mark, să-și recupereze demnitatea.
- Prea târziu pentru plăcintă? - Nici gând.
Miranda e la toaletă, în genunchi.
Ca să știi, motivul nu e bun.
Intră.
Ce faci aici?
Sappho doarme liniștită lângă Socrate și m-am gândit...
Tu ți-ai petrecut ziua cu familia mea, pot și eu s-o petrec cu a ta.
Acum tu?
Suntem de toată jalea!
Mulțumesc că ai venit.
CÂNTECE SOUL
Deci, după atâta timp împreună,
crezi că te-am cerut în căsătorie fiindcă vreau să fiu dădăcit.
- Așa cred. - Bine.
Dă-mi voie să spun...
Nu-mi găsesc cuvintele, așa că...
Nu curăț eu!
Vino, iubitule.
Mamă, arată-mă poza pe care mi-a făcut-o Carrie la piesă.
Am șters-o.
Credeam că o să te superi dacă o să te privesc așa.
- Era un rol, nu eram eu. - Am făcut eu poze.
- Serios... - Da.
O să am multe roluri în viață.
- Bine. - Uite!
- Am făcut un milion de poze. - Ce bine au ieșit!
Te pricepi.
- Îmi place aia. Trimite-mi-o. - Bine.
Știi care e avantajul de a nu mai fi în centrul atenției?
A doua felie de plăcintă.
Nu, nu. Odihnește-te.
Ai gătit toată ziua. Mă descurc eu cu astea.
Te descurci.
Nu simt lipsa glutenului.
- Cine vrea ceai? Mamă? - Da, te rog.
Îmi place lămâia, dar...
- E bună. - Da, îmi place.
EPILOG
Femeia înțelese că nu era singură; era pe cont propriu.
Traducerea: Anca Baciu