Piti!
- Liaukis! - Leisk! Aš turiu.
Ne! Ją reikia gelbėti, mama! Reikia gelbėti!
- Ne! Stok! Liaukis! Nereikia, vaikuti. - Ne! Paleisk mane!
Piti!
Moda!
Padėk man!
Piti!
Nebijok, Moda.
Nebijok. Eikš.
Ne. Paleiskit mane! Paleiskit!
Prašau. Vaikeli!
Turiu gelbėt savo vaiką!
Vaikeli mano! Gelbėkit mano vaiką!
Jau gali sustoti, Piti.
Labas rytas.
Sveikutė.
Tu karščiuoji.
Bėgau per ugnį.
Užsidegė trobelė iš tolio.
Mano mažoji draugė Moda Petit buvo ten ir galėjo sudegti.
Nubėgau ir išgelbėjau ją.
Šįkart sapnas baigėsi gerai.
Nežinau, ar galima taip sakyti, bet jau seniai turėjau tą padaryti.
Na, kaip bebūtų, dabar atrodai ramus. Tai džiugina.
Taip, na, tik ne čia.
Pamenu, prieš 54 ar 55 metus
skaičiau komiksą apie Torą - skandinavų griaustinio dievą.
Jo tėvas Odinas turėjo… turėjo tokį krėslą, sostą.
Sostą Hlidsjalfą.
Sėdėdamas tame soste Odinas
galėjo matyti viską visur vienu metu.
Tas pats ir mano galvoje.
Matau Modą ir savo mamą. Sensiją. Tave.
Mane?
Mudu pažįstami mažiau nei mėnesį.
Manęs čia nebūtų, jei ne tu.
Vis dar karščiuoju?
Taip. Išgerk vandens.
Ir vaistus.
Einu į dušą.
Skambino p. Šerlė Ring.
R-I-N-G!
Taip.
Alio?
Čia aš, Ptolemajas.
Žinojau, kad tu skambini.
Dar telefonui nesuskambėjus, žinojau, kad čia tu.
Kuo galiu tau padėti, p. Ring?
- Gali pasakyti „taip“. - Taip.
Negi nenori sužinoti, kam ką tik pasakei „taip“?
Aišku, kad noriu,
bet jei pasakysiu „taip“ iškart ar vėliau, juk niekas nuo to nepasikeis.
Tu nenormalus, Ptolemajau Grėjau.
Būtent tai ir suteikia gyvenimo skonio.
Na, jei norėtum su manim papietauti,
kviečiu į „Monikos arbatinę“ Hilo gatvėje.
Rytoj antrą dienos būk pas mane.
Negalėtume atidėti? Bent dienai.
Ėmiau vartoti naujus vaistus
ir nelabai kaip jaučiuosi.
- Tai gal rytoj? - Žinoma.
- Pirmą valandą? - Aš ateisiu.
- Viso, Ptolemajau. - Viso, Šerle.
Lik sveika, Šerle.
Jau išeinu.
Tik norėjau pažiūrėt į veidrodį.
Graži suknelė.
Tikrai? Iš pradžių abejojau, bet, nežinau, gal ir graži.
Ko norėjo p. Ring?
Pakvietė mane arbatos.
- Arbatos? - Šiandien.
Aišku, na, jei jau taip…
Kada planuoji grįžti po pasimatymo su Rodžeriu?
Nežinau. O ką?
Pamaniau, gal po pietų parsivesiu ją į svečius, paišdykausiu.
- Ką reiškia „paišdykausi“? - Vyras gali turėt savų paslapčių, ar ne?
Tiek to, pasilaikyk savo paslaptis sau.
Kiek tau reikia laiko?
Na, baigsim pietaut apie trečią.
Norėčiau dar poros valandų.
Poros valan…
Gerai. Tik nepersistenk, dėde.
Nieko negaliu pažadėti.
Sveikas.
Kaip sekas?
- Puikiai, o tau? - Normaliai.
- Viskas gerai? - Gerai, taip.
Sveikutis, tėtuši Piti.
Jei turėtum laisvą dieną, būtum sumokėjęs nuomą ir turėtum atliekamų pinigų…
ką darytum?
Atsikeltume saulei nepatekėjus.
Nuvažiuotume autobusu prie Altūnos ežero.
Nusimautume batus ir kojines, vaikščiotume pakrante
ir žiūrėtume į kylančią saulę.
Ir viskas?
Tada nueitume į muziejų
pasigrožėti menu.
Taip.
P. Grėjau.
Labas rytas.
- Kuo jūs vardu? - Hernandesas.
Malonu susipažinti, p. Hernandesai.
Ne, p. Grėjau. Ne p. Hernandesas, tiesiog Hernandesas.
Man taip labiau patinka.
- Jūs gimėte čia, Hernandesai? - Gyvenu čia 40 metų. Tiksliau - 38.
Tėvai emigravo iš ūkio Meksikos pietuose, kai man buvo septyneri.
Vis dar kalbate ispaniškai?
Ne, liko tik akcentas.
Bet prisimenu keletą žodžių.
Keista, kad kažkas galvoje išlieka visą gyvenimą.
Taip.
Taip, keista.
Atsiprašau.
Ką jūs matote tose akyse?
Aš nežinau…
Na, kai žiūrite į… į akis,
pasakykite man, ką manote.
Nežinau.
Gal ryžtą?
- Įsitikinimą. Nepaklusnumą. - Ne.
Na, taip, jūs… Jūs turbūt teisi.
Bet aš… aš klausiau…
apie spalvą.
Kai žiūrite aplink akis, kokią… kokią… kokią spalvą matote?
Mėlyną?
- Mėlyną? - Mėlyną.
Mėlyną…
- Tikrai. - Taip.
Mėlyną.
Ačiū, ponia.
Nėra už ką.
Mėlyna.
Nagi, sūnau.
Štai, imk. Taip.
Nagi. Užmesk.
Pasistenk kuo toliau.
Nagi. Turėtum labiau pasistengti.
- Kodėl su… sustojom? - Atvažiavom, p. Grėjau.
- Kur atvažiavom? - Prie Altūnos ežero.
Prašėte, kad atvežčiau jus čia, ar ne?
Taip. Taip, teisingai.
Gražu.
Esu matęs ir gražesnių vietų, bet, taip, gražu.
Beveik laikas.
Žinau.
Mums reikia namo.
Tik padarysiu vieną darbą, ir tada viskas.
Pažadu.
Ilgai neužtruk, gerai, Piti?
Pasistengsiu.
Parvažiavom, p. Grėjau.
Namučiai namai.
Ačiū, Hernandesai. Buvo malonu.
Ir man.
Čia…
Čia - jums.
Ačiū, bet arbatpinigių neimsiu. Tokios taisyklės.
Negalvokite, kad tai - arbatpinigiai,
galvokite, kad tai… tai - padėka už papildomą paslaugą.
Vienas nemalonus žmogus trumpais plaukais
turėtų… turėtų ateiti pas mane.
Nelabai suprantu, p. Grėjau.
Jums tikrai nėra ko jaudintis.
Tiesiog kai jis įeis,
prašau jūsų luktelti penkias minutes
ir papypinti, lyg būtumėt atvažiavęs manęs paimti.
Pypinkit iš visų jėgų.
Ilgai ir garsiai, gerai?
- Ir viskas? Tik tiek? - Taip, pone, tik tiek.
Jei tai padarytumėt,
būčiau jums labai dėkingas.
Gerai, p. Grėjau.
Bet mokėti man už tai nereikia.
Ačiū. Ačiū, Hernandesai.
Jūs - labai malonus. Ačiū.
Nėra už ką, pone.
- Gero vakaro. - Ir jums.
Du plius devyni lygu 11.
Robin.
Sėdžiu ir laukiu… laukiu tiesos.
Dabar jau puikiai prisimenu savo praeitį,
beliko sužinoti, kas tiksliai tada nutiko.
Žmogus privalo žinoti tiesą.
Aš privalau žinoti, todėl galiu veikti atitinkamai.
Aš… aš atsiprašau dėl to, kas netrukus nutiks.
Bet aš privalėjau ištaisyt klaidą.
Tas šunsnukis turi sumokėt už tai, ką padarė.
Žinau, kad tu to nenori…
bet kitos išeities nėra.
Tai - jis. Žmogus, kuris pasakys man tiesą.
Žinau, kad esi namie, seni.
Myliu tave, Robin.
- Kas ten? - Labai gerai žinai, kas.
Atidaryk tas sumautas duris!
Užeik. Neužrakinta.
Sėskis, p. Galai.
Kai augau Berdete, Misisipėje, suaugusieji mums, berniukams, sakydavo,
kad negertume alkoholio iš atidaryto butelio.
Tikrai? Įdomu, kodėl?
Na, tais laikais priešai sugebėdavo
nė nemirktelėję įpilti į butelį nuodų.
Bet tu juk irgi geri iš to paties butelio.
Matei mane iš jo geriant?
Baik čia durnių volioti, seni.
Antraip tau blogai baigsis.
Na, tai dar viena priežastis, kodėl tame butelyje gali būti nuodų.
Kaip pats sakai, esu senas,
tad noriu nusižudyt, kad nebereikėtų kentėti skausmo.
Nori pasakyt, kad kažko įpylei į tą viskį?
Tu nužudei mano sūnėną?
Aš nesiruošiu tavęs nuodyti, Alfredai.
Ir teisingai darai.
Matau, žiūri į mano auksines monetas.
Galvoji jas pavogti?
Būtent taip ir padarysiu.
Be to, kam tau jų bereikia?
Kam?
Keliausi į Las Vegasą pasismagint su bobomis, juodi?
Esi toks senas, kad tau jau tikrai nebestovi.
Tarp kitko, Nina pasakojo, kad negali nė išeiti iš namų,
nes lauke tyko kažkokia boba, kuri tave apiplėšia kaskart,
kai tave pamato, bliamba.
Gali įsivaizduoti?
Suaugęs vyras bijo bobos.
Tam juodžiui reikia rykščių.
Ką darytum, jei turėtum šias monetas?
Nuneščiau pas žydą juvelyrą. Jei jos - iš gryno aukso, parduočiau už svorį.
Būtent taip pasielgtų kvailys.
- Ką čia vadini kvailiu, bliamba? - Tave.
Pažvelk į tuos dublonus.
Jie - seni. Labai seni.
Originalios amerikietiškos monetos. Kolekcinės.
Už vieną jų bet kuris kolekcionierius sumokėtų daugiau nei 40 000 dol.
O jei parduosi kaip aukso laužą, gausi tik keturis tūkstančius.
Gerai.
Duok jas man, ir aš surasiu kolekcininką, kuris jas nupirks.
Galiu padaryti taip, kad kas mėnesį gautum po vieną monetą
arba atitinkamą jos vertę visus ateinančius metus.
Galiu taip padaryti. Tau tereikia atsakyti į mano klausimą.
- Maniau, kad atsakymą jau žinai. - Žinau.
Bet noriu išgirsti jį iš tavo lūpų.
Kodėl turėčiau tai daryti, bliamba?
Dėl tos pačios priežasties, kodėl atnešei čia savo juodą subinę.
Dėl pinigų.
Dvi monetos kas mėnesį arba atitinkama jų vertė visus metus.
Būk atsargus. Su juo verčiau nejuokauti.
Taip.
Taip, aš nužudžiau tavo apgailėtiną sūnėną.
Nušoviau jį todėl, kad jis norėjo atimti iš manęs moterį.
Dabar aš gyvenu jo namuose.
Atgavau jo moterį, savo moterį.
Vairuoju jo mašiną.
Miegu jo lovoje.
Jo vaikai yra mano, abu vadina mane tėčiu.
Ką?
Kas mane ten matė?
Trauk ginklą, sūnau! Nusitaikyk į jį.
Žiūrėk į mane. Kas mane ten matė?
Laikraščiuose nebuvo rašoma apie jokius sumautus liudininkus.
Tiki velnią, p. Galai?
Velnias yra štai čia.
Aš pasiimsiu tas auksines monetas.
Ir toliau sau gyvensiu su Nina, gerai?
O tu man pasakysi, kas tą vakarą mane matė.
Nė velnio aš tau nesakysiu!
O jeigu…
neatiduosi man pinigų ir nepasakysi, ko tavęs klausiu,
aš tave pasmaugsiu.
Tada mušiu tą kalę Robin tol,
kol ji man atiduos visas monetas ir išduos tavo paslaptis.
Robin, ne!
Žmogau.
- Bet kaip senis esi stiprus. - Todėl ir esu gyvas.
Manai, gali mane nugalėti?
Nežinau, bet nušauti tave tikrai sugebėsiu.
Nereikia, seni.
Sensija tuo pistoletu nušovė čia savo vyrą.
Šū…
Ką?
Sumautas…
Negalėjau leisti, kad jis nuskriaustų Robin.
Pribaik jį, vaikine! Pribaik, kol jis nepaspruko!
Paskubėk!
Ne.
O Dieve.
Mama?
Neleisk, kad jis nuskriaustų Robin.
Sensija?
Jis ne ką geresnis už tuos, kurie mane nulinčiavo.
Ne, Piti. Ne! Einam paplaukioti.
Pasakykit, kad jie nesimuštų.
Tu man visad kartojai, dėde…
kad šeima - svarbiausia.
- Nagi, mažuti. - Pribaik jį.
- Sumautas… - Kas nors! Jam kažkas nutiko.
Šūdas!
O Dieve.
- Ką tu? - Padėk man.
- Kvieskit greitąją!
- Ką tu darai? - Noriu tau padėti.
Eik šalin. Neliesk, bliamba. Palik…
- Aš tik noriu tau padėti! Baik čia! - Tau šakės, bliamba.
Baik! Patrauk rankas!
Atiduok! Paleisk mane! Paleisk, sakau!
Tu! Tu, palik jį ramybėje, vagiše!
Dink iš čia!
- Kviečiu greitąją. - Bliamba!
O Dieve.
Tu… Tau galas. Pribaigsiu tave.
Aš… Aš pričiupau jį, Redži.
Aš… Jis už tai sumokės.
Taip. Tu…
Bėk.
Bėk. Teisingai, bėk.
Padėkit man. Aš… Aš pričiupau… tą niekšą.
Jis… Jis sumokės.
Atsisuk, berniuk!
Kojau?
- Viskas baigta, Piti. - Ginklą ant žemės!
- Viskas baigta. - Aš pats. P. Grėjau.
P. Grėjau, nuleiskite ginklą.
Tučtuojau.
Suprantate, ką sakau?
Nebijokit, p. Grėjau. Nebijokit.
Aš jums padėsiu. Aš padėsiu.
Aš jums padėsiu.
- Nuginkluotas. - Aš jums padėsiu.
Viešpatie mano. Viešpatie. Viešpatie mano.
Viešpatie, pasigailėk.
Viskas gerai, p. Grėjau.
Eikite su manim. Gerai? Eikite su manim.
Eikite su manim.
Jūs turite teisę tylėti.
Viskas, ką pasakysite, gali būti panaudota prieš jus.
Jūs turite teisę į advokatą…
PO ŠEŠIŲ MĖNESIŲ
P. Grėjau?
P. Grėjau, girdite mane?
P. Grėjau.
Šėtone.
Ar mes - pragare?
Kaip jaučiatės?
Nugalėjau velnią. Nieko sau, ar ne?
Taip, nugalėjot.
Kaip tu, Piti?
Koidogai.
Aš… aš padariau… padariau, kaip man liepei,
ir… ir lobis liko lobiu,
nes buvo suteptas krauju.
Visada tavim tikėjau.
Sveikas, dėde.
Redži!
Kaip jautiesi?
Redži.
Atsiprašau, Redži.
Dėl ko?
Aš… Aš… aš pamiršau.
Nėra ko atsiprašinėti, dėde.
Padarei viską, ką galėjai.
Turbūt.
Nesivargink, dėde.
Aš tau padėsiu.
Robin.
Pavasario pranašas.
Stot.
Prašau sėstis.
Išnagrinėjau šalių pateiktus išdėstymus ir manau,
kad po šio posėdžio galėsiu priimti galutinį sprendimą šioje byloje.
Norėčiau pasinaudoti proga ir paprieštarauti,
kad specialus įrašas būtų įtrauktas į įrodymus, kaip siūlo p. Barnet juristai.
Gerbiama teisėja, p. Ptolemajaus Grėjaus testamente aiškiai nurodyta,
kad jei prieš jo valią bus iškelta byla, šis liudijimas turi būti paviešintas.
Juk susirinkome čia tam, kad įvykdytume paskutinę jo valią.
Man nereikia sakyti, ko mes čia susirinkome, p. Liam.
Nematau priežasties, kodėl p. Grėjaus prašymas negali būti įtrauktas į įrodymus.
Nesvarbu, ką sako p. Barnet ar jos juristai,
įmanomas tik vienas sprendimas
dėl vadinamosios paskutinės p. Grėjaus valios teisėtumo.
Turiu 33 liudijimus,
kuriuos pateikė kaimynai, draugai
ir p. Grėjaus kaimynystėje veikiančių verslų savininkai.
Jie visi iki vieno teigia, kad p. Grėjaus elgesyje buvo požymių,
kurie teisėje atitinka neveiksnumo apibrėžtį,
pastaruosius šešerius metus.
Gerokai anksčiau, nei jo gyvenime atsirado p. Barnet.
P. Grėjaus šeima deramai rūpinosi jo poreikiais.
P. Barnet susipažino su juo tik todėl,
kad Hilda Braun kartą paprašė jos juo pasirūpinti.
Taip, tiesa.
Tai, ką šiame pasaulyje paliko Ptolemajas Grėjus, turi atitekti jo šeimai
ir žmonėms, kurie iš tikrųjų juo rūpinosi.
O ne jaunai moteriai,
kuri akivaizdžiai pasinaudojo paliegusiu senu vyru.
P. Abramovičiau, ką jūs atsakysite į p. Malmeno pretenzijas?
Ptolemajas mane įspėjo, kad jo šeima gali užginčyti testamentą,
remdamasi panašiais argumentais.
Patariau jam kreiptis į Andželą Liam, kad būtų atmesti bet kokie įtarimai
dėl galimo jo neveiksnumo.
Turiu tris raudonus obuolius, du apelsinus
ir riestę dešros, kuriuos pirkau parduotuvėje.
Vaikystėje
riestė dešros ir naminė obuolienė būtų mane labai nudžiuginę.
Kiek aš turiu obuolių?
Atsakyti jums ar į kamerą?
Atsakykite man.
Na, jūs sakėte, kad turite tris, tad patikėsiu jumis.
Kokia šiandien diena?
2021 m. balandžio 21 d.
Trys dienos po mano sesers Džun gimtadienio.
Prisimeni, Nyse?
Pasakykit savo vardą ir pavardę.
Aš esu Ptolemajas Roberts Grėjus.
Ptolemajas - kaip Egipto karalius graikas, Kleopatros tėvas.
Roberts yra mano mamos mergautinė pavardė, jos šeimos pavadė.
O Grėjus yra mano tėvo, kurio nesu matęs gyvenime, pavardė.
Ar žinote, kodėl šiandien esame čia, p. Grėjau?
Taip. Kad galėčiau surašyti galiojantį testamentą,
turiu įrodyti, kad esu blaivaus proto, sveiko proto.
Žinote, kad mūsų pokalbį įrašinėja vaizdo kamera?
Taip. Tai - pirmas kartas, kai mane filmuoja vaizdo kamera.
Vaikystėje, kai gyvenau Misisipėje,
net paprastas fotoaparatas buvo retenybė.
Taigi, jūs neprieštaraujat, kad naudojuosi kamera norėdama įrodyti,
jog neturite jokių psichinių sutrikimų?
Ne, ponia.
- Norite įkurti patikos fondą? - Taip.
Ir jo valdytoja paskirti Robin Barnet.
Tai nereiškia, kad jai priklausys viskas,
tačiau ji bus už jį atsakinga.
Manote, kad jūsų šeima nenusipelno jūsų palikimo?
Ne. Aš taip nemanau.
Na, jie iš esmės yra geri žmonės.
Bet aš noriu, kad Robin rūpintųsi mėnesinėmis išmokomis
ir užtikrintų, kad Redžio vaikams nepritrūktų pinigų,
kai jie nuspręs mokytis koledže,
ir kad pervestų kažkiek pinigų į… į Hiljardo sąskaitą,
kai jis anksčiau ar vėliau atsidurs už grotų.
Kodėl valdytoja skiriate p. Barnet, pone Grėjau?
Robin - labai atsakinga.
Ji negali užmigti, jei kas nors negerai.
Žinote, ji - atsakinga iš prigimties.
Žinote, ji lengvabūdiškai neišlaidauja.
Ar galiu… Galiu jai asmeniškai kai ką pasakyti?
Žinoma.
Robin, noriu, kad žinotum,
jog dėl to, kokia esi ir kaip elgiesi,
esu tikras, kad Kojus džiaugtųsi, jog jo palikimas - tavo rankose.
Tu mane išgelbėjai.
Tu man padėjai įvykdyti savo pažadą.
Žinok, kad visi tie metai, kol tavęs nepažinojau, man nieko verti.
Myliu tave, Paukšteli.
Na, mes pasiliekame teisę išnagrinėti visus dokumentus
ir kreiptis į ekspertus, kad jie įvertintų šį… šį įrodymą.
Tačiau norėtume apsvarstyti dar vieną problemą.
Kokią būtent?
Šios moters amžių.
- Ji yra jaunuolė. - Man - 18-a metų.
Jaunuolė, turinti tik vidurinės mokyklos baigimo pažymėjimą,
kuri, beje, grasino mano klientams mirtinu ginklu.
Prieštarauju. Nėra jokių įrodymų, kad p. Barnet buvo ką nors užpuolusi.
Nei pareiškimo policijai, nei skambučio į pagalbos tarnybą…
Ją matė vejantis gatve moterį ir trenkiant jai kėde.
Gandai.
Ji nė karto neaplankė p. Grėjaus reabilitacijos ligoninėje.
Todėl, kad jie…
Todėl, kad p. Grėjaus šeima, kuriai buvo suteikta laikinoji globa,
uždraudė p. Barnet jį lankyti.
- Šešis mėnesius. - Ir šis advokatas.
Jis ilgiau nei pusmetį
valdė p. Grėjaus finansinius išteklius.
Glaudžiai bendradarbiaudamas su p. Barnet, jis ieškovams beveik nieko nedavė
ir atsisako pateikti išmokų grafiką.
Tokia buvo p. Grėjaus valia.
- Tik jūs taip sakote. - Vadinate mane melagiu, Malmenai?
- Prašau. Tik nereikia. - Prašau sėstis, ponai.
Gerbiamoji teisėja, tik noriu pasakyt, kad tai - sena kaip pasaulis istorija,
kai jauna moteris dėl pinigų suvilioja seną vyrą.
Jūs įžeidinėjat ją. Įžeidinėjat mane.
Sėskitės, ponai!
Prašau sėstis.
Arba nubausiu jus abu už nepagarbą teismui.
Pietų pertrauka.
Posėdį pratęsime pusę trijų.
P. Barnet. Galėtume trumpai šnektelti?
Jūs grasinote Hildai ir jos sūnui?
Norite mane prigauti.
- Ne. Tik bandau suprasti. - Ką suprasti?
Visas šis reikalas - ganėtinai keistas.
Laikinai išnykusi demencija,
senas vyras su milijardais dolerių ir be jokio išsilavinimo.
Na, tėtušis Grėjus baigė tris klases
ir visą gyvenimą skaitė knygas, tad…
O jūs?
Jūsų tėvą nušovė gatvėje, o mama užsiiminėjo prostitucija.
Žinot, pas mamą ateidavo… toks vienas baltaodis,
vieną kartą jis atėjo, kai jos nebuvo namie.
Jis bandė nuplėšti man drabužius. Aš išsitraukiau peilį.
Kol spėjau pačiupti lempą ir trenkti jam per galvą, jis perpjovė man čia.
Dūriau jam aštuonis kartus.
Tam baltaodžiui labai pasisekė, kad jis išgyveno.
Mamos veidas, kai ji mane pamatė…
Bet ji atgavo pusiausvyrą ir pati susiuvo man žaizdą.
Ji padarė viską, ką galėjo.
Man nesvarbu, kuo užsiiminėjo mano mama. Ji mane mylėjo.
Kaip ir, panašu, p. Grėjus.
Neteko sutikti kito tokio žmogaus.
Jis visą gyvenimą laukė, kol galės pasielgti teisingai, ir vos spėjo.
- Jis nužudė Alfredą Galą. - Taip, bet Alfredas to nusipelnė.
Galbūt jums reikėtų pasikviesti advokatą.
Kam?
Jūs ką tik prisipažinote padariusi nusikaltimą.
Ir ką? Įkišit mane už grotų?
Galiu priimti sprendimą ne jūsų naudai.
- Man tas pats. - Jūs nenorite pinigų?
Norit žinoti, ko aš noriu?
Noriu gauti astronomės diplomą
ir vietą Elono Musko erdvėlaivyje į Marsą.
Jei nenorite tų pinigų, kodėl bylinėjatės?
Todėl, kad myliu tėtušį Grėjų.
Žinau, kad jis norėtų, jog kovočiau už save ir atstovaučiau jam.
Kas, jei nuspręsiu, kad būsite p. Grėjaus fondo prižiūrėtoja?
Aš nieko nežinojau apie tą įrašą.
Kol nebuvau jo mačius, buvau…
Buvau įsitikinusi, kad jūs… kad jūs nuspręsite Nysės ir jų naudai.
P. Abramovičius mane įspėjo, kad jie gali užginčyti testamentą.
Tad jau esu su tuo susitaikiusi.
O jei sprendimas bus palankus jums?
Po trejų su puse metų baigsiu bakalauro studijas,
ketverius-šešerius metus mokysiuos magistrantūroje.
Po… po dešimties metų būsiu baigusi mokslus,
o Artis ir Latiša ims galvoti apie mokslus koledže.
Iki to laiko Hilis arba bus kažko pasiekęs savo jėgomis,
arba bus atsidūręs už grotų, o…
o. p. Ring turbūt jau bus mirusi.
Tad, jei tai - viskas, ko norėjo tėtušis Grėjus…
Robin.
Jūs eikite.
Esi tuo tikra?
Taip. Mes nesam kraujo giminės, bet nieko artimesnio už ją neturiu.
Gerai.
P. Malmenas pasakė, kad galime užginčyti šį sprendimą.
Aš nenoriu su jumis kovoti, teta Nyse.
Jei nuspręsite bylinėtis iš naujo, jūsų reikalas.
- Kiek? - Ką?
Kiek?
Aišku.
Pakankamai, kad jūs ir Nina apmokėtumėt savo sąskaitas.
Kad vaikai mokytųsi koledže, taip pat ir Hilis, jei jo norės.
Tėtušis Grėjus paprašė manęs įkurti
jaunų juodaodžių išsilavinimo finansavimo programą.
Pasikalbėsiu su p. Abramovičium
dėl fondo įsteigimo ir didžiosios pinigų dalies į jį pervedimo.
- Viskas? - Tai - mano kraujas, Robin, ne tavo.
Tai kodėl elgėtės su juo lyg su svetimu?
Manai, elgiausi su tėtušiu Grėjum…
Jei būtumėt pas jį atėjusi,
dabar jūs rūpintumėtės jo reikalais, ne aš.
O tu įžūli, mergyt.
Aiškinti man, ką padariau ir ko nepadariau tėtušiui Grėjui per šitiek metų.
Metų.
Supranti? Ne savaičių.
- Atsiprašau dėl to, kas tau nutiko… - Atsiprašot.
Tikrai.
Turėjau būti tau geresnė. Dabar tai suprantu, bet…
Robin, aš tave priėmiau į savo namus.
- O po to išvarėt! - Nes norėjau tave apsaugoti.
- Kaip tu to nesupranti? - Nesvarbu.
Tėtušis Grėjus manęs visai nepažinojo, bet priėmė į savo namus.
Jam nieko nereikėjo iš manęs, o man - iš jo.
Nagi, prašau. Prašau.
Aš nenoriu jums nieko blogo.
Aš tik… Aš tik vadovaujuosi tuo, ką surašė tėtušis Grėjus.
Aš negaliu kitaip.
Ilgėjausi jūsų.
O aš kovosiu toliau.
- Bet… - Aš negaliu kitaip.
Na, viskas gerai?
Taip. Ačiū.
Tėtuši Grėjau?
Sveikutis.
- Paukšteli? - Taip.
Pavasario pranašas.
Taip.
Kaip jautiesi, dėde?
Čia yra negerų žmonių.
Mergyt, bėk iš čia, kol ir tavęs čia neuždarė.
Matai? Pririšo mane prie kėdės.
- Taip. - Taip. Ne.
Ne. Čia… Čia - lova.
- Lova. Taip. - Taip.
Netrukus parsivešiu tave namo.
Aš tavim rūpinsiuos.
Ir p. Šerlė Ring.
R-I-N-G.
R… R-I-N…
R-I-N…
- G. - G.
Kilo… Kilo gaisras.
Didžiulis.
Truko amžinybę.
Iš jo išniro velnias…
bet aš jam nieko nepasakiau.
Esu didelis berniukas.
Didelis, taip.
Aš… Aš išgelbėjau Modą Petit.
Nubėgau į degantį namą.
Ir išnešiau ją.
Mūsų drabužiai buvo prasmirdę dūmais.
Bet dabar jau viskas gerai.
Tikrai?
Taip. Tikrai.
Viskas gerai.
Ar ten - knyga?
Jei nori, galiu tau paskaityti.
Gerai.
„Visatoje žvaigždžių yra daugiau nei smėlio smiltelių pakrantėje.
Ir visos jos atsiranda iš tos pačios vietos“.
Žinai, kokia tai vieta, dėde?
Namai.
Taip.
Neverk.
Namai.
Atmink vieną dalyką, Piti. Gimstame, kad mirtume.
Kiekviena nugyventa diena - viena diena arčiau amžinybės.
Jei šito nesupranti, gyvenimas netenka prasmės.
Turi suvokt, kad mirtis yra neišvengiama, tik tada gali nugyvent prasmingai.
Bet aš ilgiuosi Modos. Ji išėjo į amžinybę.
Juk prisimeni jos juoką?
Prisimeni, kaip maudėtės upelyje,
juokėtės ir taškėtės?
Kartą pagavom prisnūdusį šamą
ir kaipmat parsitempėm jį į krantą.
Tą vakarą mama virė žuvienę, o mudu jai padėjom.
Tai ir yra gyvenimo stebuklas.
Tol, kol prisiminsi savo mažąją draugę ir šypsosies, tol…
ji irgi šypsosis kažkur aukštai.
- Tikrai? - Tikrai.
PAGAL VOLTERIO MOSLIO KNYGĄ
Išvertė Laima Banionienė