САН-ФРАНЦИСКО
Чорт.
ВІТАЄМО
БАЗА МЕШКАНЦІВ
БОЛО
- Так? - Я Анна.
Офіціантка на ваше свято.
Прислуга.
ВІДЧИНЕНО
З Новим роком.
ЗМІНА ГЛОБАЛЬНОЇ ТЕМПЕРАТУРИ +2,44 ГРАДУСА ЗА ЦЕЛЬСІЄМ
НАСЕЛЕННЯ ПЛАНЕТИ 9,96 МЛРД
ЕКСТРАПОЛЯЦІЇ
Анно, вас непокоять борги?
Ну нарешті. Я все дзвонила й дзвонила в агентство.
- Анні, так? - Анна.
Вибачте, зламався велосипед, довелося йти пішки.
Речі лиши тут.
- Ти ж маєш у що переодягтися? - Так.
Альфа, плейлист століття.
Зазвичай ми так не їмо.
Усе задля Нового року.
Ціна за цю їжу - пів року вуглецевих кредитів, а ми небагаті.
Чайові, звісно, будуть. Просто не чекай...
Вони тебе розчарують.
Що ще? Шампанське там. Закуски отам.
Обіцяю, ти ще встигнеш і на своє святкування.
Я не...
Оґґі!
Завтра вранці?
Завжди краще почати з нуля.
ПРИВАТНИЙ НОМЕР
- Щоб ти знав, це буде... - Оґґі!
- Ви щось казали? - Ні. Це моя дружина.
- Авґуст Боло, ти де? - То ви передумали?
Ні.
Скоро прийдуть гості.
Я не передумав.
Як скажете.
Ми очікуємо від вас твердості.
- Оґґі! - Я готовий.
Я всюди тебе шукала. Знову граєш у «Полювання на єдинорога»?
Що? Та гра мені давно набридла.
Що? Чоловікові не можна просто посидіти на підлозі в комірчині?
- Я ні у що не граюся. - Ага, на цей раз.
От би ти використав наш вуглець на щось корисне,
- а не на віртуальних улюбленців й ігри. - Чи інвестиції.
П'ятсот акцій в компанії, яка хотіла випускати шкарпетки на автопілоті.
То були чудові шкарпетки.
Авжеж, поки прототип не скинув когось зі скелі. Ой.
Там був погано позначений і неосвітлений міст.
Хай там як, це ти спускаєш наші вуглецеві кредити
на звану вечерю.
Нащо ти так вирядилась?
Сьогодні Новий рік, а ти сидиш у комірчині.
Я принаймні намагаюся створити відчуття свята для тебе, для нас.
У мене святковий настрій.
Не святковий.
Ти вважаєш, що знаєш мене. Ти не знаєш, що я...
Що?
Що я не знаю?
- Що? - Просто кажу.
Забудь.
Прийшли.
Оґґі, хоч штани надягни.
Таки змогли прийти!
- Привіт. - Елоїз.
- Елоді. - Ясно.
Попередня була Елоїз?
Елеонор.
Дякую, що покликала. Це...
- Ми не... - Елоді хоче вернути обійми.
- Це так природно. - Так, але ми проти доторків.
- З будь-ким? - З будь-ким.
Зрозуміла.
- Гарна сукня. Люблю вінтаж. - Дякую.
Я візьму ваш кисень.
- Маю помічницю. - На.
Вона трохи незібрана. Даруйте.
- Анні! - Ого.
- Можеш допомогти? - Так.
- Дякую. - Так.
А це що? У неї та штука?
Чіп, так.
Сонце, ми ж про це говорили.
Ваша квартира щойно отримала шість тисяч бахів.
Сім тисяч, дванадцять.
Реклама? Ненавиджу.
Напої! Анні, прошу.
Мікроінженерний виноград з останнього декарбонізованого регіону в Напі.
Смакота.
Яка насолода.
На смак, як пахви.
Я почула.
Такий терруар Напи.
Мабуть, ти ніколи не куштувала чого-небудь
не з водоростей.
Не в образу водоростевим фермерам у наших рядах.
Я не ображаюсь. Хороший бізнес.
То як ви познайомились? Ви одразу зрозуміли, що це навіки?
Саме так.
Цікавішого чоловіка я не зустрічала.
Я завжди вірила, що Авґуста чекає слава.
Та її спіткало розчарування.
Чим ви займаєтесь?
- Спершу був вітер. - Я...
Але вітру більше немає.
Тоді сонячна енергетика. Вона теж прогоріла.
Ніби це я винен, що більше нема вітру й сонця.
Не я винен, що ми тонемо в кіптяві й тумані на висушеній планеті.
Не я винен, Сильві. Не я.
Насправді ніхто не винен.
А ви як познайомились?
Оґґі був мій наставник.
Я його боготворив. Візіонер, який умів усе.
Ще й з шикарною молодою дружиною.
Навчив мене всього, коли я працював на уряд.
Тоді я ще вірив у владу,
Санта-Клауса та двійкові системи.
Оґ, коли перейдеш у приватний сектор?
Гаєш час на міську фільтрацію. Гвинтик у механізмі.
Пора звідти тікати.
Твоя правда. Давно пора.
У мене є друг.
Трильйонер з Нової Зеландії. Вирішив усе покинути.
«Покинути»? Ти про що?
На планеті жити неможливо. Вони з дружиною вирішили диджиталізуватись.
Я про таке чула. Тебе на щось завантажують.
І триматимуть у хмарному сховищі, поки планета не одужає.
Хай що це значить. Блакитне небо, кришталеві озера, чисте повітря.
Тоді тебе магічним чином воскрешають
у декарбонізованій утопії в тілі на твій вибір.
Люди справді підписуються на таку дурню?
Люди підписуються на все. Місячні колонії, телепортування.
Ще ніхто не розорився, заробляючи на безпідставному людському оптимізмі.
Чула, що з собакою вийшло.
Ще шампанського.
- Як на мене, це круто. - Так.
Хмара цікавіша, ніж те, що ваше покоління зве реальністю.
Ну все, мене переконала. Що візьмемо з собою?
Як треба одягтися для хмари?
Чи є обслуговування номерів? Краєвиди?
Та ну вас. Це не готель, а сховище.
Тебе просто присплять.
Надіюся, сон буде дуже міцний,
а прокинуся я вже в тілі 22-літнього з 2,5% жиру в організмі.
Ти й так нічого.
Так. Ви собі жартуйте.
А я б хотіла магічним чином прокинутися в кращому світі.
А чому ти вважаєш, що світ стане кращим?
Усі ж ідуть на такі жертви.
Пайки, усе...
Людська історія - це низка жахливих катастроф.
Переважна більшість яких сталася через наш безнадійний егоїзм.
У подорожі в майбутнє найбільша біда полягає в тому,
що нам доведеться взяти з собою себе.
А ви б погодились?
Техніки приїдуть завтра вранці.
Он як! Треба збирати речі.
Для мене честь бути тут у твою останню ніч на планеті.
Як відсвяткуємо?
Це і є свято.
Власне, мабуть, цей вечір саме для цього.
Прощальна вечірка.
Бачиш? От і мій святковий настрій.
Ми тобі не віримо.
Навіть якщо у тебе завелися зайві трильйони, дуже важко
потрапити у список.
Так.
П'ятнадцять років тому я інвестував у невеличку техкомпанію.
Останню в Марін, перш ніж вони всі збанкрутували.
«ЖиттєваПауза».
Але...
Але жодна твоя інвестиція не окупилася, Оґґі.
Окрім цієї.
Альфа, увімкни ЖиттєвуПаузу.
ЖИТТЄВАПАУЗА
ЖиттєваПауза
Це Бастер - перша істота з повністю завантаженою свідомістю.
Ще кілька місяців тому Бастер страждав на артрит,
ожиріння, депресію й кліматичну втому.
Завдяки нашій передовій технології нейромапування,
науковці зуміли скласти мапу свідомості Бастера,
що зможете зробити й ви.
Довгий час ми вважали, що свідомість живе в мозку.
Тепер ми знаємо, що життя розосереджується по всьому тілу.
Наша ексклюзивна нанотехнологія складає мапу всіх нейронів кишківника,
серця, статевої системи, навіть голосових зв'язок
за допомогою унікальної процедури нейрозрізів
з досі нечуваною деталізацією.
Після кодування свідомість
можна завантажити й зберігати у несвідомому стані,
копіювати незліченну кількість разів
і реактивувати в незіпсованому фізичному тілі на ваш вибір.
Коли технологія пошириться,
усі, кому небайдужа доля планети, оберуть диджиталізацію.
Це єдиний спосіб повністю стерти ваш вуглецевий слід
і насолодитися дивами відновленої екосистеми
після пробудження.
Вас чекає «Той самий ви, інший світ».
ЖиттєваПауза До завтра
Зупини! Зупини це божевілля.
- ЖиттєваПауза - Годі.
- До завтра - Альфа, вимикай.
Серйозно, Оґґі? Спершу було смішно, але ти надто далеко зайшов.
Я вже казав: це не жарт.
Ні сіло ні впало покинути наше життя
і помчати в невідомість?
- Я знав, що ти не погодишся. - Авжеж. Саме так.
Тому я піду без тебе.
Так. Стоп, що?
Квиток тільки один. Була лотерея серед інвесторів.
Другого квитка не дали.
Пробач. Я вважав, що це очевидно.
- То ти... - Я...
Так, я піду... Я піду сам.
Напої. Мені потрібно випити.
Принесіть ще шампанського.
Ні. Щось міцніше. Нижня шухляда.
Щось міцніше! Нижня шухляда!
Ти кажеш, що хочеш мене покинути...
через собак і віндсерфінг?
Ні.
І я візьму.
І я. Дякую.
Дамо вам поговорити.
Так, ми вже підемо. Дуже дякуємо...
Ні, не йдіть. Будь ласка.
Будемо вечеряти.
- Сильві, нам треба поговорити. - Ні.
Оґґі, я організувала цю вечерю для нас на Новий рік.
Тому насолоджуйся.
Хтозна? Може, вона для тебе остання.
Фуа-гра. З клонованих гусей у Пало-Альто.
У тебе це, певно, вперше.
Що це?
- Це печінка. - Краще просто скуштувати.
Фермери годують гусаків, насильно засипаючи в них зерно.
Пташина печінка розбухає і стає в десять разів більша, ніж звичайно.
Їх тримають у клітках у власному лайні.
Частина вмирає, вдавившись власним блювотинням,
або рве на собі пір'я й нападає на інших.
З самицями так не чинять.
Їх живими кидають
у м'ясорубки й мелють на котячий корм.
Смачного.
Ого.
Ого. Так негуманно.
Нащо про це думати?
Дивно, що ми називаємо насилля негуманним,
хоч насправді нема нічого більш людського за насилля.
Правда ж, Оґґі?
А самиць мелють на корм.
- Це ж... - Збадьорись, Елоді.
Нема чого дивуватися, коли жінку просто кидають.
Ти молода й колись дізнаєшся, як це.
Так, не треба...
Сильві, ти не розумієш.
Я тебе не кидаю. Мова взагалі не про тебе.
Яка ж я дурненька.
Мій чоловік радше обере наном'ясорубку, ніж проведе зі мною ще хоч день,
а я з якогось дива вирішила що річ у мені.
Мабуть, він пробує сказати, що...
Я скучаю за заходом сонця.
Хочу відчути на шкірі дощ.
Хочу вдихнути справжнього повітря без маски.
Хочу їсти щось, крім водоростей,
і не віддавати при тому піврічний запас вуглецевих кредитів.
Усе не так погано. Ми переживали значно гірше.
Навіть у найгірші часи люди підводили погляд і бачили зірки.
Я хочу в дику природу, Сильві.
Усі хочуть на дику природу...
а ще ми хочемо любові.
Дикої природи давно немає, Оґґі.
Ти обрав любов.
- Ти обрав любов, дітей, сім'ю. - У вас є діти?
- Елоді, не треба. - Так.
- Ні, нема. - Так, є.
Нема!
Вибачте. Я щось не те сказала?
- Це... - Не слід було?
Я піду за нею.
Ні.
Краще я.
Дякую.
Не думаю, що він доведе справу до кінця.
- Він дуже тебе любить. - Що з того?
Ти так не думаєш.
Невже?
Що?
Уявила, як би було класно, якби вони
випадково помістили Оґґі в тіло Бастера.
І він би там застряг... «Я Оґґі».
«Я не пес».
Якщо чесно, так йому й треба.
Послухай, Сильві. Ти маєш повне право злитися,
але скажу відверто: я б убив за те, що є у вас.
Я тебе прошу.
Я кидаюся від людини до людини.
Елоді, Елеонор, Елоїз. Однаково.
Віртуальні, ШІ.
Навіть справжні живуть з чіпом, і коли ви займаєтеся сексом,
вони насправді займаються сексом з кимось іншим.
Шукають порно, колишніх хлопців і дівчат - та бозна-що.
Раніше я не був проти.
Уникав набридливих труднощів близькості.
Але тепер я відчуваю, що наче й не існую.
Хочеш поговорити про диджиталізацію?
Таке враження, що я вже її пройшов.
Він казав, що піде на це?
Мабуть, він хотів би тебе вразити -
протеже, який остаточно його перевершив.
Ні. Ні, я нічого не знав, як і ти.
Виходить, ми обоє ні про що не здогадувалися.
Нас обох кинули напризволяще.
Ти п'яна.
Ти...
Ти фліртуєш зі мною?
Я вже багато років намагаюся зрушити свою мистецьку кар'єру з мертвої точки.
Саме тому я прийшла сюди, бо Сильві - артдилер і...
А я люблю працювати з викинутим і знайденим матеріалом.
- Так. - Я люблю працювати з лайном,
- бо це просто... - З лайном?
Так, скажу чесно:
якщо ми не бачимо краси в наших відходах,
то де її взагалі шукати?
Не знаю.
Скажу так...
я вважаю, що ви чините дуже відважно.
Просто стрибаєте в невідоме. Повністю стираєте свій вуглецевий слід.
Я знаю небагатьох, хто б відважився
на такий вчинок.
У вас лише одна проблема.
Яка ж?
Ви все ще любите дружину.
Не треба ускладнювати і без того непростий вечір.
Я не говорю ні про що складне.
Он як?
Я говорю про щось дуже просте.
Тіла у просторі.
Фізичне тяжіння.
Двоє самотніх людей, які знайшли одне одного.
Втішили одне одного.
Ох.
Пробач. Я подумав...
Знаєш...
Що?
Не люблю дотиків.
Точно. Забув.
Навіть з Оґґі?
Я...
Навіть не пригадую, коли востаннє.
Ви кажете, що хочете на дику природу. А ви вже в ній. Обоє.
Загублені у диких людських стосунках.
І вийти звідси можна лише разом.
Може, ви зважилися на це, щоб перевірити, чи їй не байдуже.
Наші стосунки натягнуті вже віддавна.
І я знаю, що можуть бути й кращі часи,
але, якщо відверто:
я радше повірю, що зцілиться Земля, ніж наші стосунки.
То без доторків шкірою?
Що ти пропонуєш?
Віддайте мені місце на рятувальній шлюпці.
Ти хочеш диджиталізуватись?
З нас чотирьох це точно маю бути я.
Я молода. Вибачте.
Мені вистачить сили будувати.
Я компанійська, відкрита, екосвідома і технічно підкована.
У мене три мільйони підписників,
і все, що публікую, набирає два-три мільйони бахів.
А в тебе нема близьких чи батьків?
Чи Ніка? У тебе є Нік.
Нема заради кого відмовитися від такої можливості.
У мене нема грошей.
Вдень я працюю кур'єркою,
а тоді заробляю стриптизом на вуглець на чорному ринку...
і все це я роблю, щоб мати електрику
і займатися мистецтвом після роботи, але я не витримую.
Я створена для майбутнього.
- Елоїз. - Елоді.
Точно.
Навіть якби я хотів віддати тобі своє місце, то не зміг би.
Воно не передається.
- ДНК-підпис. - Ясно.
То дайте мені свій ніготь або волосину з бороди.
Також доведеться пройти дуже глибоке психологічне оцінювання,
і, без образ, але ти його не пройдеш.
Що там оцінюють?
Альфа, увімкни ЖиттєвуПаузу.
- Буде ряд запитань. - Так.
Чому ти така красива?
Ти така красива.
«Чи вам хотілося завдати собі шкоди?»
«Скільки у вас було сексуальних партнерів, і як би ви їх оцінили?»
- Хочу тебе торкнутись. - Але не можеш.
«Який ваш улюблений смак морозива й чому?»
Це просто.
М'ятно-шоколадний. Смакота.
«Чи ви коли-небудь закохувалися, і як ви це зрозуміли?»
«Ви духовна людина?»
О так.
«Якщо так, то у що ви вірите?»
О боже.
«Як би ви повелися, якби несподівано зіткнулися
з величезним бурим ведмедем?»
О, так... Деякі питання - це симуляція.
Боже.
Це голограма. Це ілюзія, він несправжній.
- Зачекай. - Ні! Це...
- Він мене уб'є! - Усе нормально. Не тікай!
Це... Елоді!
Ні! Не чіпай, благаю!
Оґґі? Що там таке?
Нічого. Психологічне оцінювання для ЖиттєвоїПаузи.
Елоді хотіла глянути.
Альфа! Вимкнути ЖиттєвуПаузу!
Що оцінюється?
Мабуть... уміння виживати в дикій місцевості?
Або здатність
відрізняти фантазію від реальності?
З тебе була б непогана кандидатка.
Я б не погодилась.
Нізащо б не погодилась.
Я б не здалась.
Сильві, я...
не хотів тебе кривдити.
Ти не скривдив.
Добре, але послухай... мабуть,
я думав, що тобі все одно, піду я чи ні.
Як ти смієш таке казати?
Я не думав, що між нами все ще щось є.
Не виправдовуйся.
Справді. Прошу тебе!
Ти повинна зрозуміти... Це стало для мене не меншим шоком,
ніж для тебе.
Я не підозрював, що в них усе вийде
і що я виграю цю лотерею.
І, звісно, я надіявся, що спершу все обговорю з тобою.
Але ти мене не слухаєш.
Навіть не дивишся на мене.
Я знаю, що тебе розчарував.
Знаю, що ми не таке життя собі уявляли.
Бо я ж теж розчарований.
Але...
ми не навчилися спілкуватися без конфліктів.
- Де Елоді? - Нік, залиш нас на хвильку.
Добре.
Ні, не йди.
Що?
Ні.
- Що таке, друже? - Що?
Ви що...
Ви ж не...
Не може бути. Чи може?
Що...
Я... Що?
Не могли дочекатися, щоб я пішов?
Оґґі. Це не те, що ти думаєш.
Це було...
Вона це...
почала.
«Вона це почала»?
Тобі що, шість?
То це правда?
Ні! Я...
Тобто так, але безконтактно.
- Так. - Проте це
все одно тупо й жахливо.
- Я не думаю, що це було... - Заткнись, Нік!
Це сталося тільки через це, що ти...
Ми обоє... Ти нас покидаєш.
І... тому це сталось!
Просто чудово!
Просто надзвичайно!
Останнє слово мало бути за тобою!
Останній удар, перш ніж я зникну!
Усе геть не так.
- Даруйте. - Що таке?
Вибачте. Вечеря готова.
Дякую.
Сер, будете помідори?
- Ні. - Добре.
Альфа, стоп.
Хочу виголосити тост.
Добре, просто... Нехай.
Тост на знак вдячності.
Це мій останній вечір на Землі, принаймні в цій її частині.
І якщо чесно,
я мав підозру, що це прощання мине легко.
Чудова вечеря, кілька смішних історій.
Наприклад, як ми пішли на караоке
і заспівали всі пісні зі святкового альбому Блу Іві Картер.
Твій голос причарував увесь зал.
Чи принаймні мене.
Тож я подумав: що було - те загуло.
Забудьмо хоч якісь з наших образ.
Примиримося, поки я тут, поки ми всі тут.
Бо були й хороші часи.
Та все змінилося.
Може здатися, що я сердитий.
Мій останній вечір на Землі.
Моя дружина трахнула мого друга.
З яким я працював, чиїм наставником був.
Я завжди на тебе рівнявся. І це було безконтактно.
Правда в тому, що ви зробили мені великий подарунок.
Якщо я й мав сумніви, чи хочу диджиталізуватися, вони випарувались.
Завдяки вам я ні про що не жалкую, не вагаюсь,
а з захватом чекаю майбутнього.
Тому хочу подякувати вам обом,
що остаточно й безповоротно переконали мене в правильності
рішення покинути вас назавжди.
За це й вип'ємо.
Мій любий Оґґі,
я збрешу, якщо скажу, що ніколи про щось таке не фантазувала.
Яка дружина не уявляла, як чудово було б
повільно пошинкувати свого чоловіка, як великий соковитий кавун?
Тому дякую тобі, Оґґі, що так елегантно завершив наші стосунки,
і хоч раз у житті
щось спланував та організував самотужки.
Сьогодні в нас таки багато приводів для святкування.
- Я теж хочу щось сказати. - Зараз недоречно...
Ви всі довбані психи.
Він психований, вона психована, і ти психований, бо привів мене сюди.
Між нами все. Кінець.
Ну, якщо вже ми всі виголошуємо тости,
то і я скажу кілька слів.
Оґґі...
пробач за безконтактний секс з твоєю жінкою у твій останній вечір на Землі.
Я не хотів кривдити тебе й псувати всім вечір.
Усе гаразд. Помилка на п'яну голову.
Власне, про це я й хотів поговорити.
Так, я хочу висловитись.
Так буде правильно.
Для мене це не була помилка.
Я... я давно в тебе закоханий.
Господи.
Я кохаю її вже більш ніж десять років.
Відколи вперше побачив.
За всі ці роки ми кілька разів майже переспали.
Неправда.
На татовому похороні.
Та ну! Я тебе обійняла. Мені було тебе шкода.
І саме через Сильві я так і не зміг знайти собі пару.
Так. На її тлі всі блідли.
Я не вважаю тебе психом за бажання покинути цей світ,
але ти таки псих, якщо хочеш покинути дружину.
Надзвичайну, прекрасну жінку.
Надіюся, коли Оґґі піде...
Боже.
- Вріж йому! - Оґґі, ні!
- Їжа! Ні! - Замовкни! Навіть не...
Зрадливий крадій дружин...
- Оґґі! - Не чіпай моєї дружини!
- Я вб'ю тебе виродку! - Злізь з нього!
Облиш його!
- Відчепися від нього! - Ні!
Досить!
Татку, що таке?
Вертайся в ліжко, Аґнес.
Що ви робите?
Це...
Ми просто граємо в гру. Цікава, скажи?
Можна й мені?
Ні, сонце, тобі пора спати. Я тебе вкладу.
- У них таки є дитина. - Усе складно.
Ні, сонце.
- Я її вкладу. - Ні, не треба.
- Я мушу. - Ні.
Аґнес, іди спати.
- Ненавиджу, коли ти це робиш. - Знаю. Як і я.
Може, настав час розпрощатися з нашими ілюзіями.
Я занесу її нагору.
- Вона... - Так. Безпліддя-бот.
Ще не бачила таких реалістичних.
Вам уже пора.
- Авжеж. - Так.
Сильві? Я говорила з Оґґі про передачу його квитка.
Я дуже хочу піти.
Ти молода. У тебе є час. Колись усі підуть.
Так.
Нам потрібен наш кисень.
Анні!
Вибачте за розгардіяш.
Пусте.
Було дуже смачно, справді.
Це не я готувала. Я офіціантка. Фрилансерка. Покоївка.
У вас є чіп?
Ні, мені не по кишені.
Я знаю типа, який торгує дуже дешевими.
Якщо ви не проти реклами.
Нате.
З Новим роком.
Бажаю йому гарненько розважитись.
Я передам. Якщо він пам'ятає, як це.
Він хороший друг. Передай, що мені шкода...
Передам. Бувай, Нік.
- Сильві, якби ти... - Бувай.
Я...
Усе гаразд, ви можете лягати спати, а я все приберу й піду.
Це ж Новий рік. Ти ж казала, що кудись збираєшся.
Ні, не збираюсь.
Остання теплова хвиля вбила всіх рідних і більшість друзів.
Я була масажисткою в Бербенку.
Коли ще був Бербенк.
Мені дуже жаль.
Це так кумедно.
Як на мене, у вас хороше життя.
О так.
- Я лишу чайові. - Ні, ви казали нічого не чекати...
Найменше, що можу зробити.
Дякую.
Тобі, мабуть, треба збиратись.
Або ні.
Тобі треба збиратись?
Чи можна спакувати твій голос?
Ні.
Я щовечора їй співаю, Оґґі.
Знаю.
Хоч це й безглуздо.
Вона ж мене не чує.
Це не безглуздо.
Ти покидаєш мене завтра, але насправді ти давно пішов.
І я тебе не виню.
Я була жорстока.
Розумію.
Ти хочеш у дику природу.
Хочеш побачити зірки.
Сильві, я...
Я не хочу йти.
Не треба.
Не лишайся через почуття вини чи страх.
Річ не в цьому.
Я просто не хочу...
Не хочу...
відмовлятися від нас.
І від цієї жалюгідної планети.
Я тебе кохаю.
І я тебе кохаю, Оґґі.
Що це?
Північ.
Ходімо. Іди за мною.
Просто... Я тобі покажу.
З Новим роком, Оґґі.
З Новим роком.
Щасливого й здорового 2069 року усім друзям у затоці.
Прямо зараз прокурори Міжнародного кримінального суду в Гаазі
готують додаткові обвинувачення проти осіб і корпорацій,
яких судять за вчинення екоциду й інших злочинів проти природи.
Кліматичний трибунал
повідомив, що запропоноване фінансове врегулювання
екологічних репарацій
народам південної півкулі
було заблоковане адвокатами Глобальної Півночі...
Ціна вуглецю знову зросла
на глобальних ринках
через інтенсивну торгівлю комерційними й особистими кредитами.
ПРИВІТ, АННО
ЗАМОВЛЕННЯ ВИКОНАНО
ДОДАТКОВІ ЧАЙОВІ СКАСУВАТИ
- Авґуст? - Авґустина.
Написано «чоловік».
Моя гендерна ідентичність вас не стосується.
Зразок ДНК?
Нате.
ПРІЗВИЩЕ - БОЛО СТАТУС - ОДРУЖЕНИЙ
РЕЗУЛЬТАТИ ОЦІНЮВАНЬ ДОБРІ
ЗБІГ ЗРАЗКА
Добре. Можете сідати.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська