Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERAD PÅ VERKLIGA HÄNDELSER
Sen prinsessan Dianas död i Paris-
-har Storbritannien haft landssorg.
- Så fint det låter, Inger. - Ja.
Den ska spelas på min och mammas begravning.
Ska ni begravas tillsammans?
Det är ju ingen som har dött än.
Det gläder mig att höra.
Vi är sena. Det var en del trafik på vägen hit, så vi får skynda på lite.
Inger är helt klar. Vi har packat allt. Hon är så spänd.
- Har du ett ögonblick? - Ja.
- Du har med dig din musik, Inger? - Ja. Det är min favoritmusik.
- Bra. Är det nåt nytt emellanåt? - Nej.
- Det som de spelar nu är gräsligt. - Ja, det har du rätt i.
Inger har sin medicin med sig. Hon behöver bara Nozinan.
Hon fick sin depåinjektion för två dar sen. Det räcker hela resan.
Här är Stesolid utifall hon blir dålig.
- Tack, Birgit. Vet Inger det här? - Hon har frågat om det flera gånger.
Jag tycker att det är bra gjort att ni tar med Inger på resan.
Det är Vagns idé. Han tycker att Inger ska uppleva Frankrike igen.
Ja.
Har Birgit gett dig Stesolid utifall jag blir dålig?
- Det är det full koll på. - Kanon.
- Jag vill ha med mig min rullstol. - Vi tror inte att det går.
- Jag vill ha med den. - Du kan absolut gå på platserna.
Det klarar du absolut, Inger. Kom.
- Tror du? - Ja! Jag vet det.
- Annars tar jag dig på ryggen. Okej? - Ja.
Trevlig resa, Inger. Vi ses om en vecka.
Ni är sena. Alla väntar på er.
- Hej, Gudrun. - Hej, svärmor.
- Och ni har med er Ingers medicin? - Ja. Hon har fått sin depåinjektion.
Det är viktigt att hon får Nozinan före maten.
- Det säger sig självt. - Hej, min älskling.
Är det så klokt utan rullstol?
- Inger kan gå mer än hon tror. - Jag ville ta med rullstolen.
- Varför går inte det? - Hotellet är inte anpassat för den.
- Inger mår bra av att röra på sig. - Du är starkare än du räknar med.
Bonjour. Bra att ni kom. Jag började bli lite orolig.
Kalla mig Ole. Jag är er chaufför och guide i en och samma person.
God dag. Jag heter Ellen. Det här är min syster Inger.
Vår mamma ska inte med. Men det ska Vagn.
Jag har hållit platser där inne så ni kan sitta tillsammans.
Hej då, min älskling.
Jag kommer att sakna dig så.
- Hej då, mamma. - Sköt om dig nu.
Så, Inger. Jag följer dig upp i bussen.
- Vi ses. - Hon kommer att sakna rullstolen.
Det finns inga fysiska hinder.
Det blir vi två aldrig överens om. Jag är inte lugn förrän hon är hemma.
Ta väl hand om henne nu. Okej?
Hej. Det är precis här, Inger. - Ursäkta att vi är sena.
Vi ska sitta så du kan stoppa mig om jag försöker hoppa ut.
Du kommer ingenstans. Sätt dig ner.
- Hej. - Där var du ju, Ellen.
- Jag kommer inte ut genom fönstret? - Nej, nej, lugn bara.
- Jag vill ha en Stesolid. - Vi måste åka först.
Välkomna. Vi ska tillbringa en trivsam vecka tillsammans.
Vi ska hinna med mycket. Musée d'Orsay. Louvren.
Versailles. Napoleons grav. Invaliddomen och Monets trädgård.
Dessutom en dag på egen hand i Paris och så Dagen D-museet i Normandie.
- Superspännande. - Det är höjdpunkten för många.
- Vi ska se var Lady Di bet i gräset. - Nej, det är för makabert.
Vi tar en snabb presentationsrunda, så att vi vet vilka vi är.
Hej. Jag heter Espen. Det här är min fru Ulla.
Vi har aldrig varit söder om Randers, så vi ser fram emot det.
Jag heter Christian. Det här är min pappa Andreas.
Men alla kallar honom Skelbæk, för han är studierektor.
- Och det här är min mamma Margit. - Hej.
Och ja... Vi talar inte ett ord franska.
- Välkomna till klubben. - Men tyska.
Jag heter Inger och jag är psykiskt sjuk.
Alltså, jag är schizofren.
Det tycker jag bara att ni skulle veta.
Emellanåt mår jag okej.
- Och ofta mår jag riktigt dåligt. - Ja.
Och jag hoppas vi får en bra resa.
Tack.
Jag heter Ellen. Jag är chef på en förskola.
Det här är min lantbrukare Vagn.
Vi är med för att ta hand om min syster Inger.
Så jag är säker på att vi får en bra resa. Och vi är nygifta.
Det har vi varit förut, men den här gången är det med varandra.
Och det gör det ju inte sämre!
Adjö, Danmark. God dag, Tyskland.
- Har alla det bra? - Kan du luta dig framåt lite?
- Så ligger det en servett här. - Ja.
- Vill du knulla mig? - Nej, Inger, det går faktiskt inte.
- Så kan du inte säga till folk. - Förlåt.
Hur vågar du säga så? Va? Inför min fru och son.
Ursäkta. Det är ofta en reaktion om Inger känner dåliga vibrationer.
Jag har inte sänt ut några dåliga vibrationer.
Det är en tvångsreaktion.
Vad kan man vänta sig resten av resan?
Lugn nu. Det är ingen som har dött.
- Kan jag få en Stesolid nu? - Vi tar bara tio mil till.
Så kikar vi på det då, okej?
- Ska vi inte bara ge henne den? - Vagn säger att jag kan få en.
Du ska inte vara halvdöd på hela resan.
- Din normala medicin räcker. - Ja.
- Vi vill att du upplever allt. - Ja.
Titta här. Gudrun och jag har hittat dina bilder från Frankrike.
- Det där är från Gare du Nord. - Varför säger du 'Gudrun'?
- Alltså, mamma. - Ja.
Det är från Gare du Nord när mamma åkte med dig till Paris.
- Och här var du i Normandie. - Ja.
Och det är från restaurangen där du jobbade i köket.
Där var jag bara 18 år. Det var precis efter gymnasiet.
Ja, ja, det har storhandlats.
- Vad är det för ett brev, Inger? - Det är från en gammal väninna.
Då vankas det snask. Som man säger.
De är goda. Gräddbullar.
- Va, Inger? - Ja.
- Ja, smaklig måltid. - Tack ska du ha.
- Den där är riktigt god. - Jaså, är den det?
- Här är menyn. - Tack så mycket.
De är helt okej, tyskarna. Fina människor.
- Du är väl inte tysklärare, va? - Fysik och kemi.
- Bingo. - Tycker du att jag verkar tysk?
- Vad säger du? - Tycker du att jag verkar tysk?
Det är inget fel på Tyskland. Du hade passat in bra där.
Tyskläraren är jag. Annars kunde jag bara ha beställt wienerschnitzel.
En sån ska vi ha. Det tar jag.
Behöver du hjälp, Inger?
- Jag vill strypa dig. - Inger.
Kan det vänta till efter maten?
Ja.
- Kom här. Vad vill du ha? - Har de burgare?
Vill ni smaka?
- Ja tack. - Sätt dig.
Det var snällt av dig.
- Vill hon verkligen strypa min mamma? - Nej, det tror jag inte.
Det var nåt som Gyllensol sa.
Gyllensol? Vem är det?
- Han är min vän. - En osynlig vän?
Nej. Han är mer...
Han är som en slags ängel. Han talar till mig.
- Han sa att du skulle strypa mamma? - Ja.
Jag är ibland också rädd att jag ska råka strypa Ellen.
Kom an bara. Jag är mycket starkare än du.
De tankarna kan du glömma.
Vagn är också med. Så jag kan inte hoppa av bussen medan den åker.
Inger får en idé och sen kan hon inte låta bli att säga eller göra det.
Som när man inte får gå på strecken på trottoaren?
Ja. Det kan man säga.
- Hur blev så tokig då? - Christian. Du stör. Kom hit.
Han stör inte alls. Det är jättetrevligt.
Det heter 'sinnessjuk'. Som i 'sjuk'.
- Ja, men hur hände det? - Det var nog för att jag blev kär.
- Okej, det är trist. - Ja.
Det var en som hette Jacques. Han... han var mycket äldre än jag.
Och så var han gift.
- Alltså inte med mig. - Det är ju inte okej.
Men han var enormt bra i sängen. Han hade...
Christian! Kom hit. Nu!
Du ska inte lyssna på det där. Det är farligt prat. Okej?
Ta en chokladbit och titta ditåt ut genom fönstret.
Nu har vi trevligt här. Ja, ta en chokladbit.
Vad ska du göra? Vart ska du?
Vad ska du göra, Inger?
- Titta, Ellen. - Det var synd, Inger.
Men vi måste tillbaka till bussen nu.
Kom. Bäst vi går till bussen. Vagn blir orolig.
- Vi kan inte bara gå ifrån den. - Den är ju stendöd.
Vi kan inte lämna den här.
- Vad är det? - Det är en igelkott.
- Vi kan inte bara lämna den här. - Den är helt död, Inger.
- Så får du inte göra. Det är synd. - Vi åker nu!
De andra väntar. Vi ska till Paris.
Vi kan inte bara åka och lämna den här.
- Den kanske lider. - Nej, Inger, den känner ingenting.
- Vad är det? - Vi kan inte bara lämna den här ju.
- Vi måste hålla schemat. - Vi försenar alla. Kom.
- Nej. - Vad händer?
- Vad är problemet? - Inger kan inte lämna ett dött djur.
- Jaså, minsann. Den lille krabaten? - Det är ju nonsens.
- Vi ska vara i Paris i morgon bitti. - Vi kan inte stå här mitt i natten.
Vi måste åka vidare. Okej? Igelkotten lider inte. Det är okej.
- Ni måste få koll på henne. - Tala inte om Inger i tredje person.
- Om Inger och jag får prata... - Jag pratade med dig.
- Ni två måste ha koll på henne. - Hörde du vad jag sa?
- Kan vi inte prata civiliserat? - Varför kan du inte lämna den?
Jag tycker inte det är värdigt.
Det är inte värdigt för igelkotten att ligga här.
Herrejösses...
Vi kan inte stå här hela natten. Christian, vad gör du?
Vi kan ha en begravning. Jag har tömt ut alla chokladbitar.
Det är en bra idé, Christian. - Ole, har du inte en spade?
Det här är ju fullständigt löjligt. Vi måste åka.
Vänta, vänta! Jag hittade den här också.
Ja. Ja, det är bra, Christian.
Så.
Det måste vara djupt nog så att räven inte tar den.
Så där.
- Ska vi säga några ord också? - Ja. Ja, det är en bra idé.
Fader vår som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn.
Ta denna lilla... oskyldiga igelkott till dig.
- Amen. - Amen.
Amen.
- Tack. - Det är okej.
Blir det kaffe i församlingshemmet nu?
Om ingen annan törs säga det så gör jag det.
Det är oansvarigt att ta med sig en så sjuk person på resan-
-som alla sett fram emot och betalat för.
- Men det hände ju inget. - Du måste göra nåt åt det.
- Det där är helt onödigt. - Vi är på väg till Paris.
Du ska inte lyssna på det där.
Jag måste på toaletten igen.
- Inger. Inger, stanna här! - Jag orkar inte mer.
Jag orkar inte mer! Jag ska kasta mig ut på vägen!
Jag ska kasta mig framför en bil! Jag vill inte känna så här mer!
Sluta!
Jag vill inte mer! Jag ska kasta mig ut på vägen!
Inger, för helvete!
Den scenen understryker det jag sa.
- Hon hörde dig. - Är det mitt fel nu?
- Var tyst nu. - Det har ju inte hänt nåt.
Det här får du inte göra mer, okej? Det måste du lova oss.
Annars måste vi avbryta resan och åka hem. Okej?
Vagn, kan du stanna här hos Inger?
Tack.
Då var det gravöl till alla.
Mycket har jag upplevt, men en tysk rastplatsbegravning slår allt.
Du får inte vara ledsen, Ellen.
Inger är orolig för dig. Hon gillar inte att sitta där borta utan dig.
Men jag mår bra. Jag börjar finna mig själv igen. Kom.
Det var inte ditt fel. Det var bara för att jag skrämde dig.
Jag vill ha en Stesolid.
Skål, allesammans! Och låt oss nu komma till Paris.
Nu jäklar, Inger.
Frukostställen på Rue de Rivoli.
Och vi ses om tre timmar på Musée d'Orsay.
Det är inget dåligt torg, va?
Det var alltså här som de kungliga halshöggs.
- Det är ju länge sen. - Det är länge sen.
Det är en stor stad, va, Inger? Känner du igen den? Va?
Det är fantastiskt att vi tre är här i Paris.
Vem hade trott det? Det är nästan så att tanken svindlar.
- Jag kan inte gå längre. - Bara lite till.
Nej, jag kan inte gå längre.
- Inger, vi är precis... - Jag kan inte gå längre nu.
Det kan du visst. Kom. Vi är här. Okej?
Inger.
Nej, det kan inte jag heller, Inger. Nu när du säger det.
- Det här stället tar knäcken på en. - Nej, det kan inte jag heller.
- God dag! - God dag!
- Nej, nu är ni faktiskt för tramsiga. - Jag har kramp i benet.
- Inger, du får ju inte gå. - Jo, det får hon.
- Går det, Vagn? - Ja.
Nu får du vänta. Här är en som har fått kramp i skinkan.
Där är Notre-Dame. Den ska vi se.
Vi ska se allt, va, Inger?
Dessa målare, impressionister kallar vi dem, de försökte fånga nåt nytt.
Man ser en massa prickar som blir till en helhet.
De ville att vi skulle se verkligheten...
- Då är det mat i restaurangen nu! - Yes, sir.
- Då ska vi ha lite mat, Inger. - Ja.
Jag förstår inte ett dugg av det.
Tyvärr är menyerna bara på franska. De har ändrat den helt sen sist.
- Men jag ska göra mitt bästa här. - Ja tack.
Till förrätt är det lapin et foie gras.
Och det är ju då foie gras och...
- Kanin. - Ja.
Sen kan man ta bisque de homard. Det är en hummerkrämsoppa...
med...
Purjolöksringar.
Ja. Och så klart hummerkött.
Och till huvudrätt är det..
Turbot aux raisins. Och det är...
- Piggvarsfilé med druvor. - Tack, Inger.
Det är med persiljepotatis. Sen är det tournedos rossini.
Oxfilé med legymer och rödvinssås.
Till dessert kan man välja mellan l'assiette de fromage, en osttallrik.
Och så till slut är det en croquem... babouche...
Nej, där kommer jag till korta. Inger?
Det är ett krokantorn.
Det kan också betyda en kvinna som har legat med jättemånga karlar.
- Det är perfekt. - Jaså? Det visste jag inte.
- Ursäkta. - Ja, frun. Jag lyssnar.
Jag vill be om vin till alla.
Kanske en crémant d'Alsace som aperitif.
Och sen det röda vin eller vita vin som folk vill ha.
- Det är jag som betalar. - För allting? Gärna det.
Vad var det, Inger?
Inger har beställt en välkomstdrink, en crémant d'Alsace-
-och sen kommer det vin som ni vill ha till maten. Inger bjuder.
För vi ska inte sakna nåt.
- Jag har med mig massa kontanter. - Det är bra att veta, Inger.
Om det är hennes invaliditetspension så har vi nästan bjudit oss själva.
Andreas...!
- Tack, Inger. - Tusen tack, Inger.
Och välkomna till Paris, den vackraste staden i världen.
Skål, allesammans. Och skål, Inger.
Skål. Salut.
Hallå. Va?
Titta nu här, Inger.
- Det är fint. Va, Inger? - Ja.
Fyra trappor upp, långt från gatan.
Och det finns en säng till dig. Och en säng till Vagn och mig.
Den kan jag inte sova i.
Vad är det för fel på sängen?
Ja, om jag sover där kan jag hinna kasta mig från balkongen-
-innan ni vaknar.
Vagn, kan du sova i enkelsängen? Så sover Inger med mig i den stora.
Självklart.
Då är det ju inte säkert att ni vaknar om jag går upp.
Då gör vi bara så här. Då tar vi den här sängen.
Så sover jag framför dörren. Då kommer du absolut ingenstans.
Men då hinner jag ut ur den dörren och ner på gatan.
Ellen.
Det är som om det har kommit nåt mellan oss.
Hon ser riktigt fridfull ut när hon sover.
- Hon mådde rätt bra under middagen. - Ja.
Man glömmer nästan att hon är sjuk då.
Fortsätt.
- Lite längre till. - Vart för du mig?
Gå. Lita på mig.
- Får jag titta nu? - Nej, vänta lite.
Låt mig få titta!
God morgon.
Har du sovit gott?
När är det vi har Paris på egen hand?
Det är i övermorgon.
Är det nåt speciellt du vill se?
Jag har drömt så fånigt.
Då var det bra att du vaknade.
- Har du sovit gott? - Ja.
- Det var bra. - Ja.
Je me appel Christian?
Je m'appelle Christian.
- Det är jättebra, Christian. - Tack.
- Jag är tolv år. J'ai douze ans. - J'ai douze ons?
- J'ai douze ans. - J'ai douze ans.
- Ja. Och 13 på fredag. - 13? Då är du ju vuxen.
Är du klar? Det är världens största slott.
Får man ha ont i fötterna i förväg?
- God dag! - Välkomna till Versailles.
Herrejäklar.
Det finns 450 bänkar här. Då kommer vi aldrig igenom.
- Du kanske ska vila lite? - Ja.
Om den sängen kunde tala...!
Är det inte fint, Inger?
Jag ser Gyllensol.
- Var då? - Där. I spegeln.
- Han säger att jag inte får vara här. - Så, Inger. Res dig upp.
Andas långt ner i magen.
- Hej, Christian. - Hej!
Använder du också rullstol?
- Jag hittade den till dig. - Är det sant?
- S'il vous plätt. - Merci beaucoup.
S'il vousplaît.
- Vi åker upp till spegelsalen. - Det låter jättebra.
- S'il vous plaît... - Det var som fan.
Så mycket för vår gå-själv-pedagogik.
Uh, Christian!
Christian!
Christian?
Var har du varit? Vi har letat efter dig.
- Jag hittade en rullstol till Inger. - Du ska inte assistera henne.
- Jag kom på det själv. - Han försöker hjälpa till.
Nu kan du lämna henne till hennes egen familj.
Christian får vara med oss.
- Då får han en paus från oss två. - Det är inte hälsosamt för Christian.
Jag smittas inte.
Christian.
Du måste nog ändå ha några glada elever på skolan. Grattis.
Min pappa är normalt inte så där. Han var kursetta på seminariet.
Jag förstår inte hur du blev sinnessjuk av att vara kär.
- Var han inte snäll, din pojkvän? - Jo, jo, han var mycket romantisk.
- Kom han med blommor? - Nej.
Men han sjöng för mig och sa att jag var vacker.
- Och det blev du tokig av? - Nej.
Men han kunde få mig till vad som helst.
En gång knullade vi i restaurangköket på natten.
Det var grytor som föll ner.
Det är aldrig nån som har berättat nåt sånt för mig.
Han tyckte om oralsex.
- Det med huvudet mellan benen? - Ja, ja.
- Det låter äckligt. - Nej.
När han sen plötsligt stack var jag mycket mer ensam än innan vi möttes.
Kanske var det då det började. Jag är inte säker.
Han skickade ett brev där han skrev-
-att han hade en fru och ett litet barn.
Jävlar, vilket svin.
Jävlar, vad gammalt det är. Det är från innan jag föddes.
- 'Jacques DuBois'? - Jacques DuBois.
'13 Rue Malebranche.'
- Treize Rue Malebranche. - Treize Rue Malebranche.
- Bor han kvar där? - Kanske.
Jag har också varit olyckligt kär.
- Ja. - Kärlek är skit.
Jag tror inte att mina föräldrar älskar varandra mer.
Nej, kanske inte.
Men de älskar dig, bägge två.
Så är det.
På Place de l'Alma i Paris flockas turister och ortsbor-
-även om det nu är sex veckor sen prinsessan Dianas tragiska död.
- Det är jag inte sugen på. - Det måste du. Vi badar också.
Hemma badar jag en gång i veckan.
Vi har suttit i bussen länge och sover i samma säng. Så du gör det.
- Du kan inte bestämma över mig. - Nej, det kan jag inte.
Men då får du sova i den lilla sängen.
Det är helt galet. Hela världen pratar fortfarande om det.
Vi kan ju inte åka hem utan att ha sett det. Va?
Sluta nu, Vagn.
Det är bara ett par kilometer härifrån. Vi kan ju åka dit själva.
- Går det bra, Inger? - Vilken är schampot?
- Jösses, Inger. - Nu ska jag visa dig.
Den här ska du använda. Och det här balsamet efteråt.
Kan du själv sätta på vattnet?
Så där. Nu är det lagom. Hoppa du i bara.
Ja? Tack.
- Vem är det? - Hallå?
- Hej, mamma. Dig undslipper man inte. - Du lämnade aldrig ert rumsnummer.
- Jag pratade med nån... - Jag har Inger i badet, så vad...
Jag vill prata med mamma. Jag vill prata med mamma!
- Vänta lite. - Jag vill prata med mamma.
- Vi blandar inte in mamma i resan. - Jag vill prata med henne.
Här kommer Inger.
- Mamma, jag vill hem. - Ja, självklart.
- Mår du dåligt, Inger? - Ja. Kan du komma och hämta mig?
Jag törs inte vara här längre.
Har det hänt nåt med Ellen och Vagn?
Nej, jag törs bara inte vara här. Jag vill hem.
- Får jag prata med henne igen? - Jag kommer och hämtar dig.
- Får jag prata med henne igen? - Hon kommer och hämtar mig.
Inger har haft det jättebra. Men Paris är överväldigande.
Jag sa hon inte skulle klara det.
- Den diskussionen tar vi inte nu. - Om Inger vill...
Du åker ingenstans förrän jag ber dig göra det.
- Det vill jag! - Jag lägger på nu.
Du måste lyssna på Inger.
Det tar du.
Det går alltså inte, Inger.
- Hej, svärmor. - Sätt igång nu.
- Jag mår dåligt. - Men du mår bättre efter badet.
Kom igen. Tvåla in dig överallt. Under armarna, mellan skinkorna.
- Kom igen, börja. - Det är för varmt.
- Nej, det är för kallt! - Sitt stilla.
- Jag vill inte. - Tyst. Nu börjar du tvåla in dig.
- Jag vill inte, Ellen! - Du kan inte lukta svett.
Jag luktar inte!
Ellen, gå inte! Ellen!
Jag fick en chock. Andreas vet inte att jag har börjat röka igen.
Det får du ursäkta. Jag skulle bara ha lite luft.
Kom och sätt dig.
Här. Du behöver det mer än jag.
För övrigt är det jag som ska be om ursäkt. Å Andreas vägnar.
Nu i kväll ville han avbryta resan och ta med Christian hem.
Andreas behöver att saker omkring honom är normala.
Han blir mycket osäker när något är onormalt.
Det är modigt av er att åka på den här resan med det stora ansvaret.
Inger skulle bara få uppleva Frankrike igen, men...
Nu... Jag tar en skvätt till.
Hur länge har Inger varit sjuk?
Sen jag var 17.
Tack.
Var fan har du varit? Inger tjuter, din mamma skriker.
Om du inte kan vara ensam med henne så skulle du ha tänkt dig för.
Jag visste inte att jag skulle gå upp med en naken Inger medan du ger upp.
När fan ger jag upp? Jag skulle bara ha lite luft.
Ni får inte bråka. Jag badar nu. Jag kom på själv hur man gör.
- Tack, Ellen. - Varsågod, Inger.
Bara en liten bit till.
- Ni ska fortsätta blunda. - Ja, lugn bara, Inger.
- Det är ingen som fuskar. - Försiktigt. Där är en kant.
Och så ska ni stanna.
Nu får ni titta.
Tack, Inger. Ett mycket fint sätt att uppleva det på.
Häftigt, Inger. Hur visste du det?
Var det Jacques?
- Vad viskar ni om? - Jag sa att det var fin stämning här.
Kanske lite väl högtidligt, va?
- Ska du i vattnet? - Ska du?
Nu närmar vi oss resans höjdpunkt. Dagen D-museet i Arromanches.
Christian, nu är vi här.
Stänger de?
Ingen anledning till oro. Det är kvällsöppet i dag.
Hallå.
- God dag. - Är det öppet i kväll?
- Det är stängt, monsieur. - Nej, nej, nej. I kväll öppet.
Har de stängt?
- I kväll öppet. - Nej, inte före en helgdag.
Vad händer, Ole?
Snälla.
- Vad händer, Ole? - Det är stängt.
- Nå, Ole? - Jag är hemskt ledsen.
- Vi kom för sent. - Nej, det är inte sant.
Det är helgdag i morgon och då är det inte kvällsöppet.
- Jag är hemskt ledsen. - Det är ju resans höjdpunkt!
För helvete, alltså.
Vi har åkt ända hit ner för att komma in dit.
- Jag har inte varit med om det förut. - Det är fullständigt talanglöst!
- Det är en hel buss. - Du måste få dem att öppna igen.
De kan ju inte bara stänga.
- Ursäkta mig. God dag. - God dag.
Jag heter Inger.
Jag är med i gruppen där borta. Vi kommer från Danmark.
Jag bodde här i Frankrike för 20 år sen och sen blev jag...
Håller hon på att strypa henne? Hon är ju helt galen.
Vi har ett stort problem.
Mannen där bakom mig är psykiskt sjuk.
Han är schizofren.
Han har inte haft ett lätt liv.
Hans högsta önskan har varit att åka till Frankrike och besöka ert museum.
Han får nog aldrig chansen att komma tillbaka hit.
Han är för sjuk.
Snälla. Kan ni inte hjälpa oss att uppfylla hans högsta önskan?
Vi öppnar.
Vad fan sa hon? - Inger? Vad sa du, Inger?
- Vad händer? - Får vi komma in?
- Kom! - Tack!
- Tack, tack, tack! - Men skynda er lite, okej?
- Är din pappa kvar där inne? - Han har som tur är glömt mig.
Han bor kvar där.
- Hur vet du det? - Jag fann namnet i telefonkatalogen.
Han är den enda Jacques DuBois på Rue Malebranche.
- Hej. - Hej.
Visst är det fint?
- Skål! Det var ett bra nummer. - Rundsång, rundsång...
Nej, nu tappade jag tråden.
Skitbra, Inger. Snyggt!
För hon är en av de våra för hon är en av de våra
- Tack för i dag, Inger. - Jag sover alltid naken annars.
Fint, men när du sover mellan oss så måste du ha pyjamas på dig.
- God natt. - God natt, Ellen.
Vi får ändå uppleva grejer, va?
I morgon är det Paris på egen hand.
- Vad är det, älskling? - Det har bara varit en lång dag.
- Men du gråter, så nåt är det. - Nej, jag gråter inte.
Allt är bara lite överväldigande.
- Hon var fantastisk i dag. - Ja. Hon strålade.
Det var värt hela resan.
- Jag gråter inte mer nu. - Det får du göra.
Inger?
Vart tog du vägen? Jag letade efter dig överallt.
Andas långt ner i magen.
Det slutar aldrig.
Många kvinnor med schizofreni blir bättre när de blir äldre.
- När de kommer i klimakteriet. - Det händer inte mig.
Varför tror du inte det?
Det säger Gyllensol.
- Vad händer? - Inger mår inte så bra nu.
Mår du kasst, Inger? Nu när det gick så bra i går.
Ja, det är i dag vi ska ut och se på stan. Okej?
Och få oss nåt gott att äta. Är du inte hungrig?
Jag är okej med att stanna här-
-om det är bäst. Vi kan beställa roomservice.
Jag får ta och ge henne Stesolid. Jag vet hur länge anfallet varar.
- Jag ska ha på mig mina finkläder. - Ja.
Ja.
Läget, Christian?
- Vad är det med dig? - Mamma och pappa grälade.
Över nåt som jag sa.
Och pappa har gått och mamma vill inte komma ut från rummet.
Kan Christian inte följa med oss?
- Okej. Vill du följa med oss? - Ja.
- Fråga din mamma om du får. - Iväg med dig.
Så där ja, Inger! Vi är i Paris på egen hand.
Vad säger du? 15 kilometer promenad?
- Ska jag börja? Vagn eller du? - Ja.
Ja, Vagn. Så klart.
Herrejäklar.
- Vad säger ni? Det går väl bra, va? - Ja.
- Bravo. - Bravo!
Var kommer ni ifrån? Vilket land kommer ni ifrån?
- Från Danmark. - Det är ett vackert land.
Jag kan köra runt er i Paris. Jag heter Nadir.
- Jag heter Inger. - Inger? Det är ett vackert namn.
Jag kan visa er vackra platser som turister sällan ser.
Min taxi står där.
Vad säger han?
Han vill visa oss några platser som andra turister inte ser.
Ska vi åka?
Tror du inte att han bara kör ut oss i skogen, Inger?
- Det kommer att kosta skjortan. - Bara för mig.
Ta det lugnt, Vagn.
Hälsa från mig, så får ni rabatt. Bästa kaféet i 11:e arrondissementet.
Jag växte upp här i 20:e.
Men sen skickade pappa mig till universitetet i Alger.
Nu är jag tillbaka. Jag pluggar här, men kör taxi för att tjäna pengar.
Titta, där är min gamla skola.
Där kysste jag en tjej första gången.
Jag kallades 'babbe', men tjejerna tyckte att jag var tillräckligt cool.
Albert Camus var också lite algerier.
- Ja. Känner ni till Albert Camus? - Självklart.
Jag har läst 'Pesten' och 'En lycklig död'.
- Jag fattar inte ett skit. - Men 'Främlingen' är min favorit.
- Vill ni se var Lady Diana dog? - Ja.
- Jag vill jättegärna åka dit. - Nej, Vagn. Det ska vi inte göra.
Det blir skitbra. De har ju röjt upp.
Rue Malebranche 13, tack.
- Vill ni till Rue Malebranche 13? - Ja.
Okej.
- Det är precis här. Uppför trappan. - Okej.
- Vad ska vi göra här? - Jag ska bara göra nåt.
- Vad är det du ska göra? - Jag ska bara på besök.
- Hos vem? - Inger, vänta lite.
Inger?
Inger? Kan vi inte...?
Inger?
Vem ska du besöka? Inger, vänta på oss! Inger.
Ja, god dag.
Kan jag hjälpa er?
Det var länge sen, Jacques.
- Känner vi varandra? - Ja.
Inger?
Jag kände inte alls igen dig.
Nej, jag är mig inte lik längre.
Vet du att hon blev tokig på grund av dig?
Det här är min vän Christian.
Och min syster Ellen. Och min svåger Vagn.
- God dag. - Hej.
Det är nog bäst att ni väntar här ute.
Inger? Inger, ska jag inte följa med?
Ursäkta mig.
- Vad händer? - Jag vet inte. Det är en bra fråga.
Jag är så glad att jag har hittat dig igen.
Även om du har blivit gammal.
Är jag fortfarande din ros?
Är mitt leende fortfarande som en gyllene sol?
Jag... jag vet inte.
Livet har inte varit helt lätt för dig, va?
När blev du...?
Jag menar, vad var det som hände?
Du som alltid verkade så...
När du lämnade mig... så glömde jag vem jag var.
Det var röster...
som talade oavbrutet.
Jag vet inte vem jag är.
Jag vet inte vem jag ska vara.
Jag beklagar.
Men varför har du kommit tillbaka efter alla dessa år?
Varför ville du vara min pojkvän när du hade fru och barn?
- Det är så länge sen. - Inte för mig.
Det var starkare än jag.
Varför skrev du till mig när du hade raserat allt?
Jag saknade dig och hade ingen aning om vad som hade hänt med dig.
Men nu förstår jag hur olycklig jag har gjort dig.
Jag beklagar.
Verkligen.
Är du okej, Inger?
Om du vill prata, så lyssnar jag gärna.
Ja.
Titta! Det var där Lady Diana dog. Precis där.
Titta på skadorna efter olyckan.
Herregud. Herrejävlar.
- En rejäl krasch. Kan vi stanna här? - Javisst.
- Det tycker jag inte. - Vi kan inte bara åka förbi.
Vi åker vidare.
Vi är här i två minuter. Kom, Christian.
- Vagn, det är ingen bra idé. - Jag ska bara visa Christian det här.
Okej, titta här.
Ursäkta mig. Ursäkta mig.
Ursäkta.
Farväl för evigt min engelska ros
Vagn? Vagn!
Det är inte bra för Inger att vara här. Vi måste gå.
Inger!
- Stanna! - Inger!
Inger? Inger, hör du mig?
- Inger! - Jag ringer efter en ambulans.
Hör du mig, Inger? Jag är precis här.
Jag är hemskt ledsen. Okej? Jag borde inte ha stannat.
Ellen?
Jag är hemskt ledsen.
Jag skulle ha haft bättre koll på Inger.
För jäkligt att man lockas så av olyckor och krig.
Det är bäst att du inte säger nåt just nu, Vagn.
Jag hjälpte Inger att hitta Jacques.
Det var en lögn att mina föräldrar grälade.
Vet dina föräldrar alltså inte var du är?
Jag skrev en lapp om att jag hade följt med er.
God dag.
Okej. Hon fick en hjärnskakning. De tog en CT-skalle som var normal.
Hon är i chock, men fysiskt blir hon bra.
De vill behålla henne här över natten för observation.
Förlåt. Förlåt.
Det är okej, vi är bara glada att du inte blev värre skadad.
Förlåt. Det är mitt fel.
Vad är det som är ditt fel?
Det är mitt fel att hon dog.
Jag har dödat Rose.
Jag kunde ha förhindrat det.
Jag gjorde inte rätt saker. Det sa Gyllensol.
Jag trodde att det var på grund av Jacques.
Det är mitt fel.
Inger. Titta på mig.
Jag förstår att du är väldigt chockad nu.
Det är vi andra också.
Men det hjälper inte att du förebrår dig själv.
Vi ska nog ta oss igenom det här tillsammans.
Okej.
- Jag gillar inte att hon är ensam. - Inte jag heller.
Det är idiotiskt att de inte låter en av oss stanna.
Tror du verkligen att hon ville ta livet av sig?
Nej. Det tror jag inte.
Jag tror att det handlar om att...
Inger har en enorm press i huvudet och hon vill stänga av det.
Men jag tror inte att hon vill dö.
Ja, hallå?
- Hej, mamma. - Hej. Hur är det?
- Förlåt att jag ringer så sent. - Det gör inget.
- Inger har råkat ut för en olycka. - Vad säger du?
- Hon gick ut framför en bil. - Nej.
Hon är inlagd för observation för hjärnskakning och har skrubbsår...
- Jag åker ner till er. - Det gör du inte, mamma.
Hon blir säkert utskriven i morgon.
Var det för att hon mådde dåligt? Gav ni henne Stesolid?
Hon hade inte gett efter för de tankarna om hon hade fått det.
- Du har rätt. - Det vet du ju mycket väl.
Jag har svikit henne. Det är det du säger, va?
- Du var emot vår resa från början. - Hon behöver sin medicin.
- Hon har mått bra hela veckan. - Än sen? Hon är på sjukhuset.
Hon är på sjukhuset! Okej?
Det var Ingers val att åka hit. Inte ditt.
Hon klarar det inte själv. Vi måste ta hand om henne.
Jag kan inte stanna här hemma när hon ligger på sjukhus...
Hon menar inte så illa som det låter.
Kanske har hon lite rätt också. Vi kunde ha tagit med rullstolen.
Inte nu. Jag måste bli mig själv.
Det är bäst att du sover där borta.
- Det är här. - Tack, snälla.
Hej.
Hej, Nadir.
Jag tog med nåt till dig.
Jag tror att den blir snygg på dig.
- Tycker du att den är fin? - Ja.
- Min systers säng är tom. - Förlåt?
- Min syster. Inger Louise Pedersen. - Jag förstår inte.
Alltså... Min syster...
- Inger Louise Pedersen. - Ja. Hon skrev ut sig själv i morse.
- Jag förstår inte. - Hon har gått.
Hon lämnade för övrigt nåt till er. Det här. Det är till er. Adjö.
- Det är från Inger. - Vad skriver hon?
Hon följde med taxichauffören Nadir. Han skulle visa henne mer av Paris.
Denna majestätiska kyrka heter Dôme des Invalides.
Det blev Napoleons sista viloplats. Han ligger i den stora sarkofagen...
- Ole! - Ja?
Vad är ni för människor? Ni tar med Christian utan att be om lov.
Vi letade efter honom hela dan. Han är helt traumatiserad.
Vi behöver din hjälp, Ole.
- Vi har letat efter Inger. - Vad är det som har hänt?
Din syster är helt otillräknelig. Hon borde sitta på psyket.
Lägg lite mer energi på att ta hand om din svägerska.
Ni två och det galna fruntimret skulle ha stannat i Tyskland!
- Inger är en bra människa! - Säg inte så där till mig.
Hon skulle aldrig ha behandlat mamma så som du gör.
Förlåt.
Jag talar inte franska. Engelska.
Tack för tröjan. Den är verkligen snygg.
Det var så lite. De klippte ju sönder din.
Jag tog den av min lillasyster.
Det sägs att man kan bli schizofren av att röka gräs.
Men... det är jag ju redan.
En av mina bästa barndomsvänner... Jag har inte sett honom på flera år.
Han bor på ett slags psykiatriskt vårdhem.
Och jag tror att han är lite som du.
Okej.
Jag tycker mycket om honom, men han vill inte ha besök.
När jag ringer så lägger han på.
Personalen säger att han inte vill träffa mig.
Om han är som jag så vill han visst ha besök.
Även om han säger motsatsen.
Jag har lust att strypa dig.
- Slapp du undan med böter, Skelbæk? - Det kostade oss en halv dag.
Jag är ledsen att jag inte hade mer tid att hjälpa er.
- Vad fan säger vi till Gudrun? - Hon behöver inte veta nåt än.
Det är verkligen vackert, Inger.
- Jag är så glad att du inte är död. - Ja. Det är jag också, Christian.
God kväll.
- Det är roligt att se dig, Inger. - Ja.
Till slut vi ropar högt i kör
hurra, hurra, hurra
hoppas Christian lever många år
och att allt han önskar sig ska få
Nu ska det blåsas!
Där var det inga flickvänner!
- J'ai treize ans. - Bravo.
Tack så mycket, Inger.
- Grattis. - Wow. Är du galen?
Ja.
Skål, allesammans.
Tack för att du kom tillbaka med henne.
Jag vill bara säga att om jag hade dött i Paris...
så hade det ändå varit en bra resa.
Välkommen hem, Inger. Vad är det som har hänt?
Det är en lång historia.
Jamen, gud... Lilla Inger. Vad har du gjort?
Min lilla älskling.
Älskling. Så.
- Det var inte Vagns och Ellens fel. - Du menade det inte, va?
Du menade det inte.
- Jag tror att jag... - Jag orkar inte prata om det nu.
Men det hade ju aldrig hänt om jag hade varit med.
Ska jag följa dig till rummet, Inger? - Det gör jag, svärmor. Inga problem.
- Jag tittar in till dig sen, Inger. - Ja.
Jag tror att det är bäst att...
jag alltid följer med, så jag kan ta hand om Inger från och med nu.
Nej. Så blir det inte, mamma.
Så blir det inte.
Gyllensol vill inte att jag sover naken längre.
- Det ska fanimej inte han bestämma. - Nej, det ska han inte.
Det ska han jävlar i mig inte.
Han har också varit irriterande hela vägen hem.
För att jag har träffat Nadir.
- Ja, då lär han sig. - Ja.
- Grälar du och mamma? - Nej. Inte alls.
- Kommer ni snart och besöker mig? - Vi kommer ju hela tiden, Inger.
- Inte sant, Ellen? - Jo.
- Det gör vi ju. - Det gör vi nämligen.
Jag går ut och säger hejdå till Gudrun.
- Ja, precis. Vi ses, Inger. - Ja.
För nu är jag ju van vid att se er hela tiden.
Du kommer ut till oss också. Det löser vi.
Ja, mamma planerar det säkert.
Jag tycker att det är bäst att vi två löser det tillsammans.
Jag har lust att strypa dig.
Jag tycker väldigt mycket om dig också.
Ja.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Anders Melin