SERIÁL NETFLIX
Zastav svůj pláč, to je doby znamení.
Vítej u poslední show.
Oblékni si to nejlepší, co máš…
Zlato, chceš večeři?
Aha, ty už večeříš.
Kde máš bratra?
Skittles, je večeře.
Skittles!
Kde se touláš?
Skittles!
Kde jsi?
Někde na stromě?
Bráška už večeřel.
Co to…
To bylo divný.
O TÝDEN POZDĚJI
Jejda, žádné country.
Žádné country.
Kruci.
To už je lepší.
…poučíš? To už máme za sebou.
Oba to víme.
Zastav svůj pláč, to je doby znamení.
Tři zelené za sebou. Dneska mám svůj den.
Zahoď ten telefon!
Nejsi tak zajímavá.
Díky, chlape.
Ahoj.
- Ahoj, Bobe. - Sluší ti to.
Já vím.
No tak.
- Ahoj, Amily. - Ahoj.
Na pozdravy nemám čas.
Connie, Jenno, vypadněte, prosím.
Běžte, běžte.
- Vypadněte. Jděte do prdele. Ve vší úctě. - Nebuď hrubá.
Musím vám říct něco pekelně důležitýho.
„Pekelně“ už se neříká.
Ale říká, Tome, pořád.
To nevím, Amily.
A není běžný změnit první písmeno jména na „A“, aby znělo zajímavě.
Je to podle francouzskýho filmu o Francouzce jménem Amélie,
která si ostříhá ofinu, takže pokud jsi o ní neslyšel…
Byl to dobrý film?
Neviděla jsem ho, ale prý je to pecka.
O tom se nebavíme.
Snažím se říct, že jsem včera viděla něco šílenýho.
A chci být úplně otevřená a upřímná.
Na úvod řeknu, že jo, minulý týden jsem si dvakrát šňupla koksu,
ale neměla jsem nic před událostí, kterou vám teď popíšu.
- Ježíši. - Taky jsem se náhodou sjela práškama.
To není důležitý.
Jak se můžeš sjet náhodou?
Je to lehčí, než si myslíš. Byla jsem v restauraci.
Sedím u baru, koukám v mobilu na svý oblíbený pandy v Číně
a vidím, jak se na mě zálibně kouká nějakej chlap.
Tak sáhnu do kapsy, dám si mentolku. Není to mentolka.
Je to betablokátor. Spláchnu ho čtyřma až šesti tequilama
a chci něco k jídlu na srovnání. V tý restauraci nemají jídlo.
- Byla jsi v baru? - Byla.
Tak jsem v restauraci, co je vlastně bar,
a uvědomím si, že nemám kabelku. Nechala jsem ji v práci.
Tady se zastavím, budu upřímná.
Minulý týden jsem si šňupla třikrát.
Hele, přejdi k věci. A konečně začni mluvit pravdu.
Víš co? Řekni ty svýmu ksichtu,
ať si řekne pravdu do očí, nebo řekni tomu kníru,
aby řekl pravdu zbytku ksichtu.
Můj knír nemá pusu.
Je nad pusou. Jak má říct pravdu mýmu ksichtu?
- Co? - Urazil ses.
To je urážka?
- Vidím uraženou ješitnost. - Vážně? Jsem v pohodě.
To bylo dobrý. Dávám solidní šestku.
Díky. Díky moc. Ale sklapněte. To je jedno.
Přijela jsem do práce
pozdě v noci a šla jsem si pro kabelku.
Clark seděl u stolu jako vždy.
Až na to, že zářil.
Zářil? Jak „zářil“?
Zářil. Doslova. Vydával světlo.
Zevnitř.
Vydával jasný, uklidňující světlo.
Clark zářil.
Jenom jeden betablokátor?
Lidi, on vážně zářil, chápete?
Jako světluška nebo takový ty potvory z hlubin moře, co září.
Wendy, víš, o čem mluvím.
Jak to mám vědět?
Protože… Ty olihně, co nejsou olihně, taky září.
Žijou myslím v Austrálii.
Nevím. Nejsem z Austrálie. Jsem z Nového Zélandu.
Už jsem ti to mockrát říkala.
Je to diskutabilní. Nevěřím tomu.
Říkala jsi, že jsi byla sjetá.
Neřídila jsi, že ne?
Ne, ale jela jsem sem na skútru.
- Amily, to ne. - Nedělej to.
Pro bezpečnost nás všech.
Mohsin má pravdu, nás všech. Nesmíš řídit.
- Wendy má pravdu. - Děkuju.
Dobře, řeknu to nahlas.
Tvoje historka je jedno velký nic
podložený ničím na ničem
vedle velký bubliny
naprostýho nic.
Jsi pěknej hajzlík, Tome.
Hele, Clark je náš kamarád, je to miláček.
Nechci o něm mluvit za zády.
- Není to pravda! - Je to pravda.
Jestli ti máme věřit, že je to pravda, dokaž to.
- Jak to mám dokázat, Tome? - Nevím. Zeptej se, jestli září.
Nemůžu se ho zeptat. Co když jsem ho vyděsila
a on to začne tajit nebo se schová?
Kam by se schovával? Víš co? Zeptám se ho.
- Ne. - Zeptám.
Nezeptáš, Tome. Nebo ti něco provedu.
- Rozumíš? - Jo.
- Podívej se na mě! - Jo. Chápu!
- Pořád se dívej! - Pořád? Dobře.
Clark by mohl být můj bigfoot.
Jasný? A já bych pak byla Indiana Jones.
A mám na to jedinou šanci.
Nevím, jak nebo proč zářil, ale vím, že zářil.
Možná je mimozemšťan. Možná vyrůstal vedle…
- Vedení. - Vedení. Díky.
Možná je biblický tvor.
- Píše se o bigfootovi v Bibli? - Nevím. Jsem muslim.
- Ahoj, všichni. - Ahoj!
Jak se vede?
Dneska vám nějak došla řeč.
Přinesl jsem divnou energii?
Ne, jsi v pohodě.
Dobře. Super. Je to…
Překvapení naruby, protože nemáš narozeniny!
Jen si nemyslím, že to, co říkáš, je pravda,
nebo že se to fakt stalo.
Ne že bys lhala. To netvrdím.
Jen prostě bereš spoustu rekreačních drog.
Pamatuješ loni,
jak sis u oběda vzala tři Tylenoly na bolest hlavy
a pak sis myslela, žes na záchodě viděla rysa?
Na svou obranu říkám, že jsem si myslela, že je to Vicodin.
Nepletu si analgetika s opioidy.
A pořád si myslím, že jsem v druhé kabince viděla nějakou srst.
Musíš přestat brát drogy, jasný? A Clark nesvítí.
Něco je s Clarkem?
S Clarkem nic není.
Tome, přestaň odposlouchávat moje soukromý hovory,
nebo ti oholím knír a dám ho někam jinam.
- To není dobrá hrozba. - Je skvělá.
Nechci se ohánět svou funkcí, ale přestaňte si vyhrožovat.
On mi nevyhrožuje, Frisbee. Já vyhrožuju jemu.
To si myslí.
Byl bych rád, kdybyste mi přestali říkat Frisbee.
- Tak se jmenuješ. - Nejmenuju.
Nikdo se tak nejmenuje. Nikdo na světě se nejmenuje Frisbee. Tak si to nechte.
Tady jsi Frisbee. Musím ti tak říkat, protože vypadáš
přesně jako ostatní běloši, co nosí…
Takový ty delší kraťasy s kapsama?
- Cargo šortky. - Cargo šortky.
A páskový sandály
a plátěný košile s krátkým rukávem
a hážou lítacím talířem v parku na tom trávníku.
Frisbee golf?
Jo, frisbee golf. Kvůli té hře se ti tak říká. Frisbee golf.
Proto ti prostě musím říkat Frisbee.
Opatruj se. To je vše.
Dobře, rychlá připomínka.
Jsem váš přímý nadřízený a potřebuju, abyste začali makat…
V tom je alkohol?
Možná jo, možná ne.
Prostě všichni… Udělejme, co můžeme… Dejme se do práce. Pojďme.
- Čau, Frisbee. - Jak je?
V pohybu.
Budeš ho potřebovat.
- Všechno v pohodě? - Dobrý, že jo?
- Jo, dobrý. - Dobrý.
Dobrý.
Fajn.
Nevykládej si to špatně. Myslím to dobře,
ale chováš se šíleněji než obvykle, což je šílené.
Hluboce mě uráží, že mi nevěříš.
Nemůžu. Je to prostě ujetý.
Víš, jak jsi loni zapíjela Adderall margaritou a viděla Olivera Twista?
Ne.
Adderall zapíjíš margaritou, aby sis nic nepamatoval.
Dobrá poznámka. Ale jestli chceš dokázat, že Clark zářil,
musíš ho přimět znovu zazářit. Nějak to z něj dostat.
- Nemůžeš nutit lidi zářit. - Lidi nezáří, Am.
- Cože? - Am.
Nesnáším, když mi zkrátíš jméno. Je to divný.
Tady je.
Nic neříkej. Ne…
- Ahoj. - Ahoj!
- Mohsine, jak se máš? - Dobře. Co se děje?
- Jen si dělám pár kopií, stará škola. - Jo.
Mám ti něco okopírovat, nebo chceš kopírovat sám?
- Ne, nic nepotřebuju. - Dobrý?
Jo, to se mi líbí.
Co blbneš, Mohsine?
To je kulička na provázku, jediná koule, kterou Tom má.
Přestaň se kvůli ní soužit, Clarku.
- Já se nesoužím. - Ale jo, soužíš.
Ach bože. Jen se na ni podívej.
- Clarku! - Co?
Měl jsi šanci, a tu jsi promarnil. Zahodil.
- Jo, to jo. - Měl jsi ji pozvat už před lety.
Já vím.
Pořád na ten večer myslím.
Jsem nacpaný k prasknutí. Už nemůžu.
- Měj se, Frisbee. Dobrou noc. - Ahoj.
Píchla bych do něj, jestli praskne.
Zbyli jsme tu sami.
Přeju hezký večer.
Clarku, nemůžeme to znovu probírat, jo?
Nechtěl jsem to celý znovu probírat.
- Ale chtěl. - Jo, chtěl.
Jsi v pořádku?
Panebože. Nehýbej se.
Frisbee.
Přestaň blbnout s žaluziemi.
Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj, Tome, víš co?
Teď si nechci o ničem povídat.
Snažím se předstírat, že tyhle chvíle se v mým životě nedějí.
A nechci se o nich s nikým bavit.
Ani s tebou, Tome.
Vím, nač narážíš, ale lidi prostě kadí. S tím se musíme smířit.
Dobrá poznámka. Teď se bavíme,
tak proč to neprobrat, ať je to za námi?
Co se děje?
To je ta otázka.
Musíš rozseknout takovou hádku.
Někdo tu šíří nějaký blbosti o tom,
že asi záříš.
Co? Zářím? Jak to myslíš?
Záříš. Prostě záříš.
Tak jak to je?
Záříš, nebo nezáříš
oranžovožlutým světlem, který vychází zevnitř?
Kdo to říká?
Obávám se, že nesmím prozradit svůj zdroj.
- Proč? - Protože se jí bojím.
A ona se naštve.
Tak jí to neříkej. Nechci, aby věděla, že z ní mám vítr.
Nemůžu jí to říct, Tome, protože nevím, o kom mluvíš.
Vraťme se k věci. Záříš, nebo nezáříš?
- Pokud vím, tak ne. - Bum! Vidíš?
Jo, já to věděl. Je to směšná otázka. Nikdo nezáří.
To se mi ulevilo.
Můžu ti poradit?
Nebuď tam moc dlouho. Zaber a hotovo.
Už se takhle nikdy nechci bavit. Díky! Ahoj!
- Ahoj! - Ahoj, Clarku.
Obědváš smutnou krabičku salátu?
Mám tu i zábavnější kousky, teď jsem měl kruton. A byla tam i rozinka.
Jedna rozinka, páni.
Dlouho se neschovávala. Našel jsem ji.
Jak se cítíš, Clarku?
Je ti dobře?
Zvláštní, že se ptáš. Všichni o tom dnes mluví.
Tom se mě na záchodě ptal, jestli zářím.
Cože? Ten hajzl.
- Co? - Zmínil jsi Toma a…
Když si na Toma vzpomenu, řeknu si: „To je hajzl.“
Mně přijde spíš jako nevybroušený diamant,
ale je zvláštní, že se mě dnes všichni ptají.
Vlastně… Cítím se trochu divně.
Víš, když už o tom sám mluvíš, chtěla jsem…
Chtěla jsem říct, že jsem se před pár dny pozdě večer
stavila v kanceláři
a tys vypadal jinak.
Jak jinak?
Tak nějak jasněji,
to by…
- Jasněji, řekla bych. - Aha.
- To bylo, jak jsi omdlela na skútru? - Jo. Přesně.
Božínku.
Amily?
Každopádně jsem rád, že ses stavila v kuchyňce.
- Chtěl jsem s tebou mluvit. - Jo?
Slyšíš teď písničku Harryho Stylese? Protože já jo.
- Ano, hraje. Samozřejmě ji slyším. - Odkud hraje?
Tom si asi pohrává s tou blbou Alexou.
Ale nemusí Alexa hrát, co jí zadáš?
Jo, ale programoval ji Tom, takže bůhví.
Alexo, přestaň.
- Alexo, přestaň. - Alexo, přestaň.
Tom ji asi naprogramoval, aby reagovala na jiný jméno.
To jde? Proč by to dělal?
- Protože je to blbec. - Jdi do prdele, Amily.
Neposlouchej, co si lidi povídají, čuráku!
Přestaňte na sebe křičet sprosťárny.
Frisbee, koukni se na Toma a pošli ho do prdele.
Ne, to neudělám.
Uděláš. Neodcházej!
Jdu pozdě na schůzi o rozpočtu.
To je lež. To není pravda!
Bože, běhá jako obří batole. Proč nehýbe rukama?
Já nevím.
Nejspíš to není vhodná chvíle, ale chtěl jsem…
- Neslyším ani slovo. - Aha.
Mluvím potichu, protože nás lidi slyší a Alexa poslouchá.
Mluvil sis pro sebe. Nebylo tě slyšet.
Chápu. Je to taková osobnější věc.
Nechtěla by sis někdy někam vyrazit?
Ale se mnou?
Ptám se, protože mi připadáš milá a jsi báječná
a máš velkou kuráž.
A neber to jako obtěžování
na pracovišti, ale chci říct, že nejsi ošklivá.
- Aha. - Pokud jde o přitažlivost.
Ne, to není ono. To se nepovedlo.
V podstatě jsi řekl, že jsem chlap. Ošklivej chlap.
Představ si, že to řeknu líp.
Můžeme dělat, že jsem Brad Pitt? Neznám ho.
Měl bych mu říkat Bradley Pitt. Můžeme dělat, že jsem Bradley
a pronáším to jako on, jako by Bradley Pitt byl já?
Aha, to je… Dobře.
- Ne. Ne. - Vypadá jinak.
Není… Jo, tohle není on.
Začněme znovu.
Mám pocit, že když budu dál mluvit, nějak se z toho vyhrabu.
Na světě není lopata, která by ti pomohla se z tohohle vyhrabat.
Víš, co mi to připomíná?
Tichý meteor, který míří na Zem.
A ty víš, že dopadne. Je to na beton. Smrt se blíží.
Ale stane se to až za 18 měsíců,
takže se to utrpení vleče
a máš pocit, že trvá věčnost.
Tohle mi to připomíná.
Moc mě to mrzí.
Takže dnes v sedm?
Cože? Chceš jít?
Jo, zní to zábavně.
Paráda!
Ten filuta. Nemůžu uvěřit, že tě konečně pozval na rande.
Nevěříte, že zářil, ale já ho viděla a přijdu tomu na kloub.
Navíc má fajn pozadí.
- Vážně? - Brzděte, děvčata.
„Pozadí“ je jiné slovo pro zadek.
A to je zakázané. Nevhodné pro pracovní rozhovor.
Neřekla jsem zadek, to ty ho sem taháš.
- Ty… - Už jsi poslal Toma do prdele?
Když je zakázané „pozadí“, nesmím říkat ani „pr…“
Můžeš poslat Tomův zadek do prdele?
- Frisbee? - Víš co? Já…
Neslyším tě, protože jsem daleko…
Ale ne!
To nic. Pajdám, protože mám poraněnou stehenní šlachu.
Chodím na fyzioterapii, takže to nevadí.
Jsi v pořádku, Frisbee?
To asi není ono. Bude to zkřížený kolenní vaz.
Ne, je to moje noha.
Dostává se do křeče!
Bože můj.
- Co si vezmeš? - Au!
- Učešu si pěšinku. - Super. To ti bude slušet.
Jsme v pohodě.
HOTEL SHERWOOD
Pořád nechápu, že vůbec nepiješ.
Já taky ne.
To bylo divný. Promiň.
Nedávalo to smysl. Jsem nervózní.
Každopádně jsem chtěl na úvod říct, jestli to nevadí,
jen pro případ, že bys chtěla utéct nebo tak,
že si cením toho, že jsi přišla.
Vím, že to není laskavost, ale jsem hrozně rád,
že jsi řekla ano a jsme tady.
Líbí se mi, že říkáš věci, co ti jsou trapný, ale trapný nejsou.
Díky. Já… Víš…
Asi říkám, co si myslím.
Možná je to tím, že nikoho nepřitahuju.
Ne, jsi přitažlivý tím, že nikoho nepřitahuješ.
Děkuju. To beru. Děkuju.
A kdo ví? Možná to pro nás je takhle lepší.
Možná kdybys mě tehdy pozval ven a šli bychom na rande,
dopadlo by to strašně. Možná by nás zavraždili,
pobodali, nebo co já vím, utopili, svázali, zacpali nám pusu,
zbili nás, hodili do vody, penetrovali.
Takže jsi možná změnil náš osud k lepšímu.
Asi bych ti měla poděkovat.
Jsem rád, že se tamto všechno nestalo a že jsme dnes večer tady.
Ahoj. Máte nějaké otázky, nebo chcete rovnou objednat?
Dám si tuňákový tatarák
a ještě tři ty malé drinky s tequilou.
Takže tři panáky tequily?
Ne, žádný panáky.
Do těchhle malých skleniček
nalijte tequilu a udělejte mi drink s tequilou.
Kdybych byla v Barceloně, řeknu:
„Tres bambinos“.
Tři prcky.
Tři prcky. Tres bambinos, por favors.
Dám si je najednou.
To nic. Nejsem na betablokátoru.
Dobře. Počkat, co?
- Můžeme? - Ano, rozhodně.
Dám si kuře, ale mám otázku.
Je na rožni přes noc, nebo jen pár hodin?
A než odpovíte, mám další otázku.
Já vím, promiňte, ale jak křupavá je kůžička,
protože my s tátou
každý čtvrtek večeříme spolu a vždycky děláme kuře,
tedy vlastně ne vždycky.
Ale jídla mezi kuřetem
jsou jídla, kdy si přejeme mít radši kuře,
protože má tak krásně křupavou kůžičku.
A tím se dostávám k jádru věci,
protože s tátou pečeme kuře každou chvíli.
Napřed ho osolíme, nebo ho zchladíme, nebo obojí, a někdy…
Co se děje?
Hej, lidi.
Moc se všem omlouvám.
Chci se omluvit. Moc mě to mrzí. Já…
Nevím, proč ta písnička hraje. Nevím. Vážně ne. Moc se…
Omlouvám se. Asi je to má chyba.
Omlouvám se. Moc se omlouvám, Amily.
Vážně to nedělám schválně.
Super. Takže to přestalo.
To byla moje chyba.
Já to věděla.
Překlad titulků: Markéta Demlová