СЕРІАЛ NETFLIX
Ти плач спини свій Бо це часу знак
На шоу фінальне завітай ти
І вбрання найкраще одягни
Сонце, повечеряєш?
О, ти вже вечеряєш.
Де твій брат?
Скіттлсе, час вечеряти.
Скіттлсе!
Куди ти подівся?
Скіттлсе!
Де ти?
Ти десь на дереві?
Твій брат уже повечеряв.
Що за…
Дивина якась.
ТИЖДЕНЬ ПО ТОМУ
Ой, ніякого кантрі.
Ніякого кантрі.
Чорт.
ЧАСТОТА 89,9 ГЕРЦ
Так краще.
…навчивсь? Таке уже було колись
Лише це відомо нам
Ти плач спини свій Бо це часу знак…
Три зелених поспіль. Мабуть, щасливий день.
Кинь той телефон!
Ти не така й популярна.
Дякую.
Гей.
-Привіт, Бобе. -Маєш чудовий вигляд.
Так, я знаю.
Ну ж бо.
-Привіт, Амелі. -Привіт.
Немає часу на вітання.
Конні, Джено, забирайтеся.
Швидше, уперед.
Забирайтеся.
-Геть звідси. -Оце було грубо.
У мене для вас пипець яка важлива інформація.
Ніхто вже не каже пипець.
Кажуть. Постійно чую.
Не впевнений, Амелі.
Так само букву «е» не змінюють на букву «а» для крутішого ефекту.
Це все пішло від французького фільму про француженку Амелію,
яка ходить з каре, тож якщо ви про це не чули…
І як він?
Я не бачила, але чула, що він класний.
Ми зараз не про це говоримо.
Я намагаюся сказати, що вчора бачила щось божевільне.
І я хочу бути чесною й відвертою з вами.
Почну з того, що, так, я нюхала кокаїн двічі минулого тижня,
але жодного разу не нюхала перед тим, що сталося вчора.
-Боже. -Ще я випадково накачалася снодійними.
Але не знаю, чи це важливо.
Як можна випадково накачатися снодійними?
Це легше, ніж ти думаєш. Я була в ресторані.
Сиділа за барною стійкою, гортала новини про панд.
І тут я бачу чувака, і він дивиться на мене, а я бачу, що подобаюсь йому.
Я взяла м'ятну цукерку. А то була не цукерка.
Це був бета-блокатор. Тож я залила все десь чотирма-шістьма
склянками текіли й замовила їжу, щоб протверезіти.
Їжу там не подавали.
-Ти була в барі? -Так.
Тож я стою в ресторані, що виявився баром
і розумію: «У мене немає гаманця. Він на роботі».
І зараз я зупинюся. Хочу бути чесною.
Минулого тижня я занюхнула три рази.
Нумо вже до справи. І намагайся говорити правду від початку.
Як щодо цього? Скажи своєму обличчю
подивитися правді у вічі або скажи своїм вусикам
сказати решті обличчя подивитися правді у вічі.
У моїх вусиків немає рота.
Вони над ротом. Вони мають сказати щось обличчю?
-Що? -Тебе прожарили.
І це прожарення?
-Переді мною випалена земля, тож… -Дійсно? Бо мені пофіг.
Непогане прожарювання. На шістку.
Дякую. Красно дякую. Але замовкніть усі. Байдуже.
Я прийшла на роботу
вчора пізно ввечері, щоб забрати гаманець.
Кларк сидить за столом, як завжди.
Тільки він світиться.
Світиться? Що ти маєш на увазі?
Світиться. Він буквально світився.
Ну, зсередини.
Розумієте, таким яскравим заспокійливим світлом.
Кларк світився.
Лише один бета-блокатор?
Друзі, він точно світився.
Як маленький світлячок чи одна з цих істот з глибин моря.
Венді, ти розумієш, про що я.
Звідки мені знати?
Бо це… Він був, як ті кальмари, що не кальмари, але світяться.
Гадаю, вони є в Австралії.
Я б і так не знала. Я не з Австралії. Я з Нової Зеландії.
Я вже купу разів казала.
Я в це не вірю, і це не має значення.
-Ти казала, що напомпувалася снодійним. -Ти не сідала за кермо?
Ні, але завезла сюди свій скутер.
-Амілі, не роби так. -Не роби.
Задля нашої безпеки.
Мохсін має рацію. Задля безпеки всіх.
-Не роби так. -Венді має рацію.
Дякую.
Гаразд, мушу сказати це.
Твоя історія — це бургер з нічим
з булочкою з нічим і нічим в середині,
що біля високої склянки
з чимось з льодом.
Томе, ти шмат лайна.
Друзі, Кларк наш друг і він найкращий.
Мені незручно про нього говорити.
-Бо це неправда! -Правда!
Якщо хочеш, щоб ми вірили, що це правда, доведи це.
-І як мені це довести, Томе? -Не знаю. Спитай, чи він світиться.
Я не можу просто спитати його. Я можу його відклякнути,
і він заляже на дно, розумієте? Сховається.
Куди сховається? Знаєш, я сам його запитаю.
-А от і ні. -Спитаю.
Не спитаєш, Томе. Я конкретно прикінчу тебе.
-Розумієш мене? -Так.
-Поглянь на мене! -Так. Розумію!
-Подивися на ще! -Ще? Так, добре.
Кларк стане моїм бігфутом.
Гаразд? І це зробить мене Індіаною Джонсом.
І у мене є лише один шанс.
Я не знаю, як і чому він світився, але я знаю, що він світився.
Може, він прибулець. Може, він виріс біля…
-Ліній електропередач. -Так. Дякую.
Може, це щось біблійське? Бігфут є у Біблії?
Не знаю. Я мусульманин.
-Привіт усім. -Гей!
Як справи?
Що ж, сьогодні тут тихіше.
Я приніс якусь дивну енергетику?
Ні, усе добре.
Гаразд. Круто. Це…
Зворотний сюрприз. Сьогодні не твій день народження!
Я не думаю, що твої слова — правда,
що це взагалі сталося.
Не через те, що ти брехуха.
Просто ти приймаєш забагато рекреаційних препаратів.
Пам'ятаєш, як минулого року,
коли ти випила три таблетки «тайленолу» від голови в обід,
а тоді подумала, що бачила рись у вбиральні?
Так, і на свій захист скажу, що приймала три таблетки вікодину.
Тож не рівняємо опіоїди з пальцем.
І я досі думаю, що бачила щось схоже на шерсть у кабінці.
Тобі потрібно кидати наркотики, розумієш? І Кларк не світиться.
А що таке з Кларком?
Нічого такого з Кларком.
Томе, перестань підслуховувати мої особисті розмови,
бо я збрию твої вуса і десь викину.
-Це навіть не погроза. -Це чудова погроза.
Гаразд, не хочу користуватися положенням, але перестаньте погрожувати одне одному.
Він мені не погрожує, Фрисбі. Лише я йому погрожую.
Вона так думає.
Так, було б добре, якби ви не називали мене Фрисбі.
-Але це твоє ім'я. -Це не моє ім'я.
Насправді це нічиє ім'я. Нікого у світі не звати Фрисбі. Фрисбі немає.
Це все ж твоє ім'я. Я мушу називати тебе Фрисбі,
бо ти схожий на тих білих чоловіків, що носять…
Як називаються ці довші шорти з кишенями?
-Шорти карго. -Шорти карго.
І ці сандалі,
і лляні сорочки «Томмі Багама»,
у яких ти кидаєш диск десь у зеленому парку.
Фрисбі-гольф?
Так, фрисбі-гольф. Саме тому ми кличемо його Фрисбі. Фрисбі-гольф.
Саме тому я кликатиму тебе Фрисбі. Через усе це.
Бережи себе. На цьому все.
Гаразд, просто нагадаю.
Я ваш прямий керівник і мені потрібно, щоб піднапряглися…
Це ж не алкоголь?
Може так, а може і ні.
Нумо всі… Викладемося на повну… Нумо до роботи. Молодці.
-Привіт, Фрисбі. -Як ти, Кларку?
Вийшов.
Тобі знадобиться.
-Усе гаразд, друзі? -Добре, так?
-Так, добре. -Добре.
Добре.
Гаразд.
Не сприйми це як образу, я кажу це від щирого серця,
але ти поводишся божевільніше, ніж зазвичай, і це божевільно.
Я глибоко ображена твоєю недовірою.
Я не можу повірити. Це божевілля.
Пам'ятаєш, як минулого літа ти випила аддералл
з «маргаритою» й думала, що бачила Олівера Твіста.
Ні.
Я випила аддералл з «маргаритою», щоб нічого не пам'ятати.
Логічно. Але якщо ти дійсно хочеш довести, що Кларк світився,
змусь його засвітитися знову. Налякай його так, щоб засвітився.
-Не можна змусити когось світитися. -Люди не світяться, Ам.
-Що? -Ам.
Не скорочуй моє ім'я. Звучить дивно.
А ось і він.
Нічого не кажи. Не кажи…
-Привіт. -Привіт!
-Мосхіне, як ти? -Добре. Що таке?
-Прийшов зробити копії, як раніше. -Так.
Тобі треба зробити копії? Потрібен ксерокс?
-Ні, не потрібен. -Добре?
Так, це чудово.
Якого біса, Мосхіне?
Це татербол. Тут один м'яч. Прямо як в Тома.
Годі витріщатися, Кларку.
-Не сказав би, що витріщаюсь. -Так, витріщаєшся.
Боже. Ти лише поглянь на неї.
-Кларку. -Що?
У тебе був свій шанс, і ти його впустив. Ти все зіпсував.
-Так. -Треба було ще тоді її запросити.
Я знаю.
Увесь час думаю про ту ніч.
Проштрикніть мене вилкою. Я готовий.
-Бувай, Фрисбі. Гарного вечора. -До зустрічі.
Я б одразу встромила в нього вилку.
Залишилися лише ми.
Чудового вечора.
Слухай, Кларку, ми не згадуватимемо всю історію.
Я і не планував згадувати все.
-Планував. -Так, планував.
Усе гаразд?
Боже мій. Не рухайся.
Фрисбі.
Годі крутити жалюзі.
Добре.
-Гей, друже. -Ой. Гей, знаєш, Томе?
Може, краще б поговорили не зараз?
Бо я здебільшого намагаюся вдавати, що такі моменти в житті не трапляються.
І тому я б ні з ким не хотів ними ділитися.
Навіть з тобою, Томе.
Я знаю, на що ти натякаєш. Але людям іноді потрібно какати. Звикай.
Справедливо. Ну, якщо ми вже почали розмову,
то чому б все не з'ясувати й швидше її не закінчити?
Що відбувається?
А це вже питання.
Потрібно, щоб ти вирішив спір.
Тут ходять люди й розповідають якусь фігню про те,
що, ну, ти, може, світишся.
Що? Свічуся? Що ти маєш на увазі?
Світишся. Сяєш.
То що це?
То ти світишся чи ні,
ну таким помаранчево-жовтим світлом, що виходить зсередини.
Хто таке каже?
На жаль, у мене немає наміру здавати джерело інформації.
-Чому? -Ну, бо я її боюся.
І вона розізлиться.
Тож не кажи їй. Я не хочу, що її слова застрягли в моїй голові.
Я не можу сказати їй, Томе, бо не знаю, про кого ти.
Зійшли з теми. Ти світишся, чи ні?
-Наскільки мені відомо, ні. -Клас! Бачиш?
Так, я знав. Безглузде питання. Ніхто не світиться.
Як тягар з плечей.
І дам пораду.
Не засиджуйся там. Просто піднатужся.
Більше так не робитимемо. Дякую! Бувай!
Привіт!
Привіт, Кларку.
Ти там просто поїдаєш салат з невеличкого лотка?
Не знаю. Тут є щось цікаве, як от грінки. Тут ще десь була родзинка.
Ого, одна родзинка.
Так, не довго протрималась. Знайшов її.
Як почуваєшся, Кларку?
Ти в нормі?
Дивно, що ти це питаєш. Усі про це згадують.
Знаєш, Том щойно запитав мене у туалеті, чи я свічуся.
Що? Козел.
-Що? -Ти просто сказав, що Том…
Я просто, коли думаю про Тома, то думаю: «Оце він козел».
Я скоріше думав, що він необроблений діамант,
але дивно, що всі сьогодні про це говорять.
Цікаво… Я дійсно дивно почуваюсь.
Знаєш, ти зараз це згадав, тому я скажу.
Кілька днів тому я пізно завітала
в офіс і
ти мав інакший вигляд.
Який?
Ну, скажімо, світліший,
якось так.
-Світліший. -Ага.
-Це коли ти відрубилася на скутері? -Так. Тоді.
Боже мій.
Амілі?
Знаєш, я радий, що ти зупинилася в кімнаті для відпочинку.
Бо я хотів про дещо поговорити.
Так?
Ти чуєш зараз пісню Гаррі Стайлса? Бо я чую.
-Так, бо вона грає. Авжеж. -А хто її ввімкнув?
Там, певно, Том возиться зі своєю «Алексою».
А хіба «Алекса» не повинна грати те, що ти скажеш?
Так, але її програмував Том, тож хто знає.
«Алексо», припини.
-«Алексо», припини. -«Алексо», припини.
Певно, Том запрограмував її озиватися на інше ім'я.
А так можна було? Навіщо так робити?
-Бо Том — ще той ідіот. -Пішла ти, Амілі.
Годі підслуховувати чужі розмови, придурку!
Припиніть кричати одне на одного.
Фрисбі, подивися прямо на Тома й скажи, щоб він відвалив.
Ні, я цього не робитиму.
Так. Не йди!
Я спізнююсь на ділову зустріч.
Це брехня. Це неправда!
Боже, він бігає, як велетенське дитя. Чому він не рухає руками?
Не знаю.
Знаєш, зараз, може, невдалий час, але я просто хотів…
-Я не чую, що ти кажеш. -Ой.
Я намагався говорити тихо, бо люди слухали, як і «Алекса».
Ти говорив про себе. Тебе не було чути.
Зрозумів. Бо це трохи особиста штука.
Слухай, ти не хотіла б ти сходити на побачення?
Зі мною.
Я питаю, бо думаю, що ти дуже мила
і дуже смілива.
Не в образу тобі як колезі,
я б хотів сказати, що ти не потворна.
-Ой. -З точки зору привабливості.
Не так це робиться. Не так.
Ти щойно назвав мене просто колегою
Потворною колегою.
Уявімо, що я краще спитав.
Можемо уявити, що я Бред Пітт. Я його не знаю.
Потрібно звати його Бредлі Пітт. Уявімо, що я Бредлі Пітт,
і запрошую тебе так, якби це зробив мій внутрішній Пітт.
Ну, це добре.
-Ні. Ні. -Інший вигляд.
Його тут немає.
Почнімо спочатку.
Думаю, якщо я продовжу говорити, то зможу якось розрулити все.
Думаю, немає на світі такого керма, яке б витримало те, скільки тобі
потрібно розрулювати.
Знаєш, це все нагадує мені непомітний метеор,
який швидко наближається до Землі.
І ти знаєш, що він вріжеться. Точно знаєш. Смерть близько.
Але цього не стається півтора року,
тож ці страждання продовжуються,
тривають майже вічність.
Отаке от враження.
Мені дуже шкода.
Отже, сьогодні о сьомій?
Що? Ти згодна?
Так, звучить непогано.
Круто!
Боягуз Кларк. Не можу повірити, що він нарешті запросив тебе.
Ніхто не вірив, що він світився, але я це бачила й отримаю відповіді.
Ще у нього гарне сідалище.
-Справді? -Ого. Пригальмуйте.
«Сідалище» — це ж дупа, так?
Про це заборонено говорити на роботі.
Це ти сказав дупа. Я не винна.
-Ти… -Ти сказав Тому здриснути?
Якщо не можна казати дупа, то і так казати не можна.
Можеш сказати дупі Тома здриснути?
-Фрисбі? -Знаєш що?
Я тебе не чую, бо я дуже далеко.
О, ні!
Усе гаразд. Я не можу підіймати ногу, бо пошкодив сухожилля на бедрі.
Я проходжу фізіотерапію. Усе гаразд.
Усе гаразд, Фрисбі?
Це навіть не те. Це мої хрестоподібні зв'язки.
Ні, це через ногу.
Чорт, судоми!
Боже мій.
-Що одягнеш? -Ох!
-Зроблю розділ посередині. -Мило. Клас.
Усе добре.
ГОТЕЛЬ «ШЕРВУД»
Не віриться, що ти взагалі не п'єш.
Мені теж.
Я дивного наговорив. Вибач.
Це було безглуздо. Я просто хвилююся.
Хай там як, я хотів сказати раніше, якщо все гаразд,
просто, якщо ти в якийсь момент захочеш втекти чи щось таке,
що я радий, що ти погодилась.
Знаю, що це не якась послуга, але я дуже радий,
що ти погодилась, і ми тут.
Класно, що ти говориш фігню, але це не виставляє тебе посміховиськом.
Дякую. Я… Розумієш…
я просто кажу, що думаю.
Може, це просто наслідок відсутності харизми.
Твоя харизма в тому, що в тебе її немає.
О, дякую. Хороший комплімент. Дякую.
І хто знає? Може, ти й краще нам зробив.
Може, якби ти запросив мене ще тоді, і ми б ходили на побачення,
воно б могло пройти жахливо. Нас могли б вбити
або зарізати, або втопити, зв'язати, вставити кляп, напасти,
кинути в озеро, повісити.
Тож, може, ти змінив нашу долю на краще.
Тож, дякую.
Я просто радий, що цього не сталося і ми зараз тут.
Привіт. У вас є якісь запитання чи одразу готові замовляти?
Я їстиму тартар з тунцем
і ще три цих штуки з текілою.
Отже, три шоти текіли.
Ні, не шоти текіли.
Я хочу, щоб в оці три посудини для пиття
налили текіли, і там був напій з текілою.
Якби це було в Барселоні, я б сказала
«Tres bambinos».
Три дитини.
Три дитини. Tres bambinos, por favors.
Усі одразу.
Усе гаразд. Я не на бета-блокаторах.
Добре. Стоп, що?
-Готові? -Так, звичайно.
Я замовлю курку, але в мене питання.
Це вчорашня курка-гриль чи їй лише кілька годин?
І ще є питання перед першим питанням.
Наскільки хрусткою стає скоринка,
бо ми з батьком,
у нас щочетверга вечеря, де ми робимо курку
і насправді це не завжди курка.
Страви перед і після курки
вказують на те, що ми б хотіли знову поїсти курки,
бо в неї така хрустка скоринка. Клас.
Тож це суть того, до чого я веду,
адже ми з татом постійно робимо смажену курку.
Зазвичай ми солимо її, або охолоджуємо, а іноді…
Що відбувається?
Друзі.
Мені дуже шкода.
Хочу вибачитися. Мені дуже шкода. Я…
Я не розумію, чому ця пісня продовжує грати. Дійсно не розумію.
Перепрошую за це. Це моя провина.
Вибачте мені. Вибач, Амілі.
Я цього не хотів.
Круто. Тож це припинилося.
Це я винен.
Я так і знала.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як