Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KROZ KLJUČAONICU
Na moj znak...
Kad vidite da se upalio znak za smeh, zajedno se nasmejte.
Isto važi i za znak za aplauz. Tapšite zajedno.
Jeste li me razumeli? Telefoni svima moraju da budu utišani.
Svi sedite na svoja mesta!
Svako neka nađe svoje mesto.
Napravićemo pauzu za odlazak u toalet, ali sad svi sedite na mesto.
Tišina!
Počinjemo!
Da? Reci, Huanho, slušam te.
Poslednje doterivanje šminke. Zvuk je provereno dobar.
U redu, na tvoj znak.
Spremni smo. Krećemo za 20.
Da me tata ovde vidi, umro bi od srama.
Zašto?
Smatra ovo petparačkim programom.
On je voleo da gleda Injakija Gabilonda.
U to sam siguran.
Shvatam...
Injaki nije mogao da dođe. Moraćeš da se zadovoljiš sa mnom.
Sve u redu?
Pet, četiri...
Evo vašeg domaćina Serhija O'Kejna!
Dobro veče.
Večeras je s nama vrlo poseban gost.
Damijane, dobro došao. Drago mi je da si s nama.
Mnogo hvala. I meni je drago da sam ovde.
Jesi li spreman da kažeš samo i jedino istinu?
Kad si onaj dan odlazio na posao nisi znao šta te čeka?
Pojma nisam imao.
Koliko si dugo tamo radio?
20 godina.
Skoro polovinu svog života.
Počeo sam da radim kao pripravnik vrlo rano.
Tata je bio razočaran što sam umesto fakulteta upisao tehničku školu.
Oduvek sam bio spretan s rukama pa sam se time i bavio.
Hej, druže! Hvala.
Kako funkcioniše svest?
Um pokreće svest. To je najveće postignuće evolucije.
Damijane, možeš li da dođeš u moju kancelariju?
Kad ovo završim. -Ne.
Molim te, odmah.
Damijane, šta se dogodilo?
Damijane?
Pobogu!
Damijane!
Vrati se ovamo!
Kuda ideš?
Vrati se ovamo!
Damijane!
Damijane, ne budi takav!
Damijane!
Damijane, vrati se ovamo! Šta ti je? Damijane!
Ko drži? -Ja.
Siguran si? Poznajući tebe... -Ne budi takav.
Čekaj. Uzmi ovo. Zalepimo vrata da nam se ne otvore.
Da ga rastavimo za transport?
Prestar je, nećemo više moći da sastavimo. -Težak je kao sam đavo.
To je starinsko puno drvo.
Idemo.
Čekaj me da zatvorim vrata. Odmah se vraćam.
Idemo. Rešimo to.
Ja ću uhvatiti ovde.
- Budite oprezni. - Naravno. Ne brinite.
- Ti uhvati ovde. -Hoću. - Dižemo kad izbrojim do tri.
Jedan, dva, tri!
Stani, okrenućemo na stranu.
Ovako. -Držim.
Sad je na strani. Drži.
Diži. -Držim.
Još malo.
Pući će po pola.
Ne puštaj. -Držim.
Prošli smo.
Ovuda.
Jesu li vrata široka? -Nisu.
Ulazimo!
Pazite na ćoškove. Sledite me ka gore.
Idemo dalje. -Skinimo vrata.
Možete da ga stavite pred ormar. -Pred ovaj? -Da, hvala.
U redu je, spuštaj.
Tako.
Hvala. Mogu li nešto da vam ponudim?
- Da, molim. - Pođite dole za mnom.
- Stvarno je bilo teško. - Da, jeste, ali uspeli smo.
Hvala. -Nema problema. -Čuvajte se.
Halo?
Hej!
Stigao je. -Odlično.
Tu želiš da stoji? Nije bolje negde gde ne smeta drugom ormaru?
Ne.
Već smo o tome razgovarali.
Jesmo, ali ovako blokira čitav ormar koji sad ne možemo da koristimo.
U ovoj kući ima dovoljno mesta.
Ne sviđa ti se.
Ne znam sviđa li mi se ili ne, ali nije nimalo praktično.
Halo? Neko je kod kuće? -Zdravo, tu smo gore!
Pobogu!
Ovo je kao u filmu. -Da.
Kao iz horor filma.
Tata.
To je bila samo šala.
Marija, to je bila šala ili ne?
Marija, pusti telefon.
Da, bila je to šala. Ormar je stvarno lep.
Razmišljao sam, to možda nije ormar tvog deke nego da samo tako izgleda.
Ne.
Marija, pogledaj.
Vidiš li ove oznake?
Tu mi je merio visinu od moje pete do desete godine.
A ove druge oznake su...
To su oznake od mog brata Horhea.
Idem da spremam večeru.
Damijane, zastanimo da te pitam nešto očigledno.
Šta si osećao sakriven pod krevetom?
Mislim da sam osećao znatiželju.
Zaintrigiralo me to što sam čuo o toj porodici, o tom paru.
O njima dvoma ili samo o njoj?
Više o njoj.
Jer...
Zašto čoveku privuče pažnju više jedna nego druga osoba? Ne znam.
Na neki način to je bilo kao...
Kao da je već od pre poznajem.
U redu...
Danas sam bila kod psihijatra. -Da?
I?
Promenila mi je lek.
To je dobro. Ili?
Nebitno ti je to što ti govorim. -Naravno da mi je bitno.
Šta ti je rekla o lekovima?
Nebitno. Laku noć.
Laku noć.
Možeš li da probudiš Mariju? -Mogu.
Marija, vreme je za buđenje.
Požuri, Marija.
Vidimo se kasnije.
Marija, požuri. -Stižem.
Ozbiljno? Oprao si posuđe?
Da.
Imali su mašinu za posuđe, ali ja volim da perem posuđe.
To mi pomaže da razbistrim um.
Pomalo si neobičan. Zar ne?
Ne znam, ali pranje posuđa me smiruje,
- smiruje mi um. - Smiruje ti um.
Da.
Halo?
Fede?
Marija?
O čemu razmišljaš?
O tome kako je njena ruka bila blizu mene,
ali u stvarnosti...
Bili smo u paralelnim dimenzijama.
Bili smo istovremeno tako blizu, a tako daleko.
Osećao sam se skoro kao da sam na neki način nevidljiv.
Nevidljiv?
Kao Bog ili kako god to želiš da zoveš. Ja sam ateista.
Činilo mi se kao da sam iza tankog vela.
Kako si došao na tako neobičnu ideju?
Ne znam. Odjednom sam...
Osećao sam da sve što se događa,
sve što sam radio, da je bilo s nekim razlogom.
Nije to bila slučajnost.
Osećao sam i da mi to nismo mogli da vidimo jer smo bili u istoj realnosti,
ali da je neko u drugoj realnosti, s druge strane vela,
mogao jasno da vidi kuda sve to zajedno vodi.
Hej?
Hej.
Hej. -Hej.
Fede?
Jesi li se ti jutros vraćao kući?
Ne. Zašto?
Mislila sam da jutros nisam oprala posuđe, a ono je sad čisto.
Mora da ga je oprala Marija.
Marija?
Moguće da je ona bila kod kuće.
Ali da je ona oprala posuđe?!
Nema šanse.
Ti ga nisi oprala?
Sećala bih se. -Naravno.
Lekar je rekao da bi nuspojava leka mogao da bude gubitak pamćenja.
Moždani i srčani udar su isto potencijalne nuspojave,
- ali su vrlo malo verovatne. - Svejedno su moguće.
Ne?
Lusija?
Halo! Neko je kod kuće?
Hej!
Čini li ti se da je ona u poslednje vreme malo čudna? -Na koji način?
Čudna je i napeta.
Tinejdžerka je. Šta očekuješ?
Čudna je.
Poslušajmo pitanje iz publike.
Niko nije primetio da vas nema?
Niko se nije zabrinuo gde si?
Ne, moji roditelji su davno umrli. Bio sam im sin jedinac.
Možda neki prijatelj ili...
Ne, nemam prijatelja.
Nemaš prijatelja?
Imam poznanike.
Prijatelji su u biti poznanici, ali niko to ne želi da prizna.
Bio si potpuno sam na svetu. Nikoga nisi imao.
Jesi li osećao klaustrofobiju? -Naprotiv.
Nikad se nisam osećao tako...
Osećao sam se kao da sam u podmorskom grebenu ili...
Ili kao da sam u svemirskom brodu za Mars
bez kontakta sa Zemljom.
Mora da ti je bilo teško. -Nimalo.
Upravo me to tešilo noću.
Stvarno? -Da.
Ideja puta na Mars?
Šta bi radio na Marsu? Da li bi tamo upoznao ljude?
Ne, dovoljno sam ljudi poznavao na Zemlji.
Odlazio sam na Mars kako ne bih s ljudima morao da imam posla.
Naravno.
Mislio si da ćeš živeti u toj kući i da će to biti to?
Ništa nisam razmišljao.
Znam samo da su to bili najsrećniji dani mog života.
Idemo, Marija. -Evo.
Dakle, čitav si život posvetio proučavanju uma.
Tako je, Injaki. Kao mali, čitao sam tatine psihološke knjige.
On je bio gradski lekar.
Fascinantno je da neki ljudi od ranih godina osećaju poziv za neko zanimanje
kao da im je ono urođeno, kao da im nešto iznutra govori.
To se dogodilo tebi?
Umalo, Damijane.
Pretpostavljam da je mislila da je to umislila,
da je to bila iluzija ili da je bila u polusnu. Ne znam.
Jesi li postao previše opušten? Umalo si bio uhvaćen.
Ne.
Napamet sam znao njihovu rutinu i raspored.
Samo su vikendi bili komplikovani. -Zašto?
Zašto što im je tada neko dolazio pa ja nisam mogao da izlazim.
Zdravo, mama.
Moram...
Moram nešto da ti kažem.
Malo je čudno.
Ne, nije ništa loše. Sve je u redu, samo je čudno i...
Kako da to kažem...
Otkad je stigao dekin ormar...
Osećam...
Osećam neku prisutnost.
I...
Ne znam... Posuđe je oprano, kreveti su namešteni, kuća je raspremljena.
Znaš šta...
Dobro sam. Mislim da je to samo umor.
To je sve.
Osim toga, čitala sam stare dekine knjige i... Znaš već...
Da ih bacim? One imaju emotivnu vrednost.
Tad se promenio tvoj odnos prema Lusiji. Zar ne?
Tada je za vas oboje taj odnos postao dublji.
To je privatna stvar o kojoj ne želim da razgovaram.
Otkrio si tad nešto o njoj, zar ne? -Da.
Damijane, potpuna istina.
Da, otkrio sam nešto o njoj.
To nešto je, koliko mi znamo, uključivalo ovaj ormar.
Nabavili smo papir koji je upravo Damijan pronašao,
a na kojem piše da se Lusija u ormaru igrala
s bratom blizancem Horheom.
Čega su se oni igrali?
Oni su se skidali goli i pretvarali su se da ponovno ulaze u majčinu utrobu.
To se događalo sve dok Horhe nije umro
kad je imao sedam godina od alergijske reakcije.
Tada su počele da se događaju čudne stvari.
Nestajale su sve stvari spremljene u ormar.
Jaja, zečići, kokoška...
Sve što je bilo jestivo.
Deka je tvrdio da stvari nestaju u čarobnom ormaru.
Rekao joj je da će se stvari koje nestanu u ormaru jednog dana vratiti.
Lusija je nastavila da se igra u ormaru
u nadi da će jednog dana tamo pronaći brata.
Nakon što je nasledila dekinu kuću, želela je nazad i ormar.
Zar to nije poprilična slučajnost da je pronašla identičan ormar?
Razmišljao sam...
Reci nam o čemu si razmišljao.
Razmišljao sam da je njen brat Horhe imao prste u pronalasku ormara
i da je mene tamo poslao. -Da...
Mi živi ljudi smo instrumenti mrtvih.
Ne svi živi ljudi. Samo oni koji imaju izvan čulna opažanja.
Poput tebe? -Tako je. -Da.
Dogodilo mi se još nešto.
Fede i njihova kćerka mislili su da je posuđe i ostalo po kući prala Lusija.
Lusija je znala da to nije radila ona. Zašto to nije rekla?
Šta ti misliš zašto ništa nije rekla?
Mislim da ništa nije rekla zato što...
Mislim da ni sa kim nije želela da me deli.
U stvarnosti ni sa kim nije želela da te deli?
Ona je postala tvoja saučesnica?
To govoriš?
Ko si ti?
Jesi li to ti?
Horhe?
Zašto si ovde?
Kad sam prvi put osetila tvoju prisutnost, mislila sam da gubim pamet.
Mislila sam da deo mene obavlja kućne poslove
kako bi drugi deo mene mogao da veruje u duhove.
Više nije tako.
Znam da si ovde.
Jesi li to bio ti? Reci mi da jesi.
Molim te.
Ovo je vrlo emotivno, ali kažu mi da je vreme za reklamni predah.
Ubrzo nastavljamo.
Krećemo.
Šta je bilo, Huanho?
Da, znam, znam...
Nastavljamo za pet minuta!
Ako treba da idete u toalet, sad je poslednji trenutak.
Pazi na mikrofon dok govoriš. Ne zaboravi da je ovde. -U redu.
Serhio, smem li nešto da kažem?
Reci.
Ne želim više da govorim o Lusiji.
Zašto?
Dogovorili smo da ovo neće postati previše lično, a...
Da, da, da...
Damijane, ti ne donosiš pravila u mojoj emisiji.
Ja sam ih doneo mnogo pre nego što si ti došao.
Osim toga, čujem da nam opada gledanost.
Preti nam rizik otkazivanja emisije.
Obećao si mi. -Da, obećao sam ti u prošlosti. To je bilo onda, Damijane.
Slušaj me. Odlično ti ide. Stvoren si za televiziju.
Zaista jesi. Imam i iznenađenje za tebe.
Slušaj me. Svideće ti se.
- Veruj mi da će ti se svideti. - Ali ja ne volim iznenađenja.
Požuri. Žurimo. -Marija, samo ne ideš u školu.
Šta ako se moji roditelji vrate kući?
Zar ne rade do 19 h? -Da. -Dakle?
Žao mi je, ali sad im treba.
U protivnom će mi odseći jaja. Ti se tipovi ne šale.
Izvoli.
Uzmi sve.
Ne, samo još jednu nedelju. -Nema šanse.
- To je poslednja usluga koju ću tražiti. - Rekla sam ti ne. -Zašto? Uzeću pola.
Šta ću im reći ako me uhvate?
Jebeš matorce, Marija, rekla si da ih nije briga.
Ali... -Šta?
Šta je bilo?
Bojiš se? -Ne.
Da, usrala si se od straha.
Zašto?
Ne moraš da se bojiš.
Šta je bilo?
Raul.
Čega se toliko bojiš, Marija?
Dobro, dogovoreno. -Bravo.
Šta to radiš? -Sečem. -Ne radi to ovde u mojoj sobi.
U tvojoj sobi?
U redu.
Šta sad?
Šta ne valja?
Šta to radiš?
- Smem li da te snimim? -Bolje nemoj. - Zašto? -Molim te, nemoj danas.
Nisam sigurna, Raule.
Zašto? Šta nije u redu? -Ne znam.
Smiri se.
Sve je u redu.
Pa šta? -Raule, prestani!
- Ne sviđa ti se? - Molim te, prestani.
- Ne laži, znam da ti se sviđa. - Raule, kažem ti da prestaneš.
Stani.
- Šta ne valja? - Pobogu, Raule, prestani.
Znam o čemu razmišljaš.
Da si reagovao, otkrili bi te.
Tu sam situaciju odigrao u glavi nebrojeno puta.
Svaki put sam sebe video kako drugačije reagujem.
Na koji način drugačije?
Možda sam mogao da ga prebijem.
Ali u stvarnosti nisi uradio ništa.
Ali ja sam dobra osoba.
U to ne sumnjam.
Upravo me činjenica da sam dobra osoba odsekla od sveta.
Dobra narav odbija ljude? -Da. Naravno.
Veruješ da je svet zao?
Reci mi sviđa li ti se. Dobro?
Reci mi šta ti se sviđa.
To si hteo da vidiš, zar ne?
Ovako ti se sviđa?
Molim te, reci mi.
Mama, jesi li ga videla? -Šta? -Moj telefon. -Nisam. Idemo. Zakasnićemo.
- Marija, molim te. - Daj mi sekund.
- Ne treba ti telefon. - Sad sam ga imala.
Zbogom.
Vratiću se.
Idem dole.
- Idemo, Marija. -Moj telefon! - Sigurna sam da si ga stavila u ranac.
Još su opasniji pauci koji se gnezde pod zemljom.
Oni se izuzetno dobro prikrivaju i kamufliraju
pa na taj način vrebaju plen svojim brzim refleksima, kandžama i otrovom.
Ovim opremljeni imaju nemerljivu prednost nad drugima.
Kad je na nekoliko centimetara od plena, pauk odmah napada.
Marija je ovde? -Uđi.
Uđi.
- Gde je Marija? - Uđi. Izvoli, sedi.
Gde je Marija?
Marija nije ovde.
Kako si, Raule?
Sve u redu?
Ovo je previše čudno. Odlazim.
Vrata su zaključana. Ako želiš da odeš, moraćeš da mi oduzmeš ključeve.
Jesi li ti lud?
Sedi.
Molim te, sedi.
Imaš li hašiš?
Drogice, čokoladice ili kako to već zoveš? -Nemam.
Nemam ništa kod sebe.
Znam šta radiš, Raule. Ne laži me.
To ti je jasno?
Hajde, smotaj travu.
Daj da to vidim.
Pobogu...
Odvratno.
Nadam se da nije skupo. To je smeće.
Slušaj...
Ovo je Marijin telefon. Pretpostavljam da ga prepoznaješ.
Odnosiš se prema njoj kao prema smeću, a ona nije smeće.
Takav si prema svim devojkama?
- Ja to ne znam. - Šta hoćeš od mene?
Ne žickaj više novac od nje i ne traži joj da ti ovde čuva zalihe.
Prestani da joj pretiš da ćeš video pokazati njenim roditeljima.
Ja sam joj otac. Video sam ga.
Nije mi to bitno.
Ostavi Mariju na miru.
Čak je ni ne gledaj.
Šta će se dogoditi u protivnom, opaka faco?
Pozvaću policiju i reći ću im sve što znam o tebi.
Ili ću pozvati tvoje roditelje.
Njih će to sigurno zanimati.
Slušaj, kučko... -Jebeno ću te ubiti. Ubiću te!
Ti si me na to naterao.
- Šta to radiš? - Zovem tvoje roditelje.
Poslaću im i poruke koje si ti slao Mariji. -Ne zovi mog tatu, dobro?
Zaboraviću na Mariju, ona je za mene mrtva. Ne zovi mog tatu.
Gubi se.
Vrata. -Vrata su otključana, opaka faco.
Prenos prekidamo zbog neočekivanih okolnosti. Ubrzo nastavljamo. Hvala.
Sedite. Molim vas, svi sedite!
Pronađite svoja mesta. Svi se vratite na mesta.
Molim te, kratko ustani. -U redu. -Hvala.
Šta se događa? Znam, Huanho.
Tri minuta.
Daću znak pijanisti pa mi reci da li ga čuješ.
Luise, odsviraj nešto da čujemo glasnoću.
Kao što sam već rekao, kako je trebalo da znam da je on pretio tipu?
Pusti me da nastavim da ga obrađujem.
Odlično, baciću se na to. Videćeš, 15 pitanja u tri minuta.
Kada nastavljamo? Koliko još vremena imamo?
Molim vas, ostanite na mestima.
Izvinjavam se.
"Sakrij se u gostinsku sobu...
Sam u mraku,
niko ne može da te vidi.
Ostani uz mene,
ne odlazi više od mene."
Hvala.
Ponekad, kad je neko pored mene na zebri,
zamišljam da je neko bačen pred autobus
i da ja gledam kako tu osobu autobus gazi.
Ili zamišljam da neko blizak meni umire i da ja ne osećam bol ni patnju.
Ako izgovorim to, znam kako će me drugi gledati.
Depresivna sam, bojim se promena i previše sam pasivna
pa čekam da se nešto dogodi, ali...
Verujem da se osećam dobro.
Šta ti misliš?
Možda me niko ne sluša i ja govorim sama sa sobom.
Ne mislim da si ti moj brat.
Mislim da si ti nešto drugo.
Poput...
Nešto poput mog imaginarnog ljubavnika.
Ili poput duha mog ljubavnika.
Zamišljam kako bi izgledao da si stvaran
i da mogu da te dodirnem.
Dakle, slušao si Lusijinu ispovest samo kako bi...
Ne, nije tako.
Budi iskren, Damijane.
Iskren sam. -Priznaj, Damijane.
Reci nam istinu.
Verujte u šta želite, ali ja govorim istinu.
Uostalom, koga briga? Ionako je ovaj intervju zamišljen.
Ti si zamišljena osoba. Ovde sam jedino ja stvaran.
Stvaran si ti kao duh?
Upravo tako.
Damijane, duhovi ne postoje. -Ti ne postojiš.
Zašto razgovaraš sa mnom?
Navike radi ili samo zato jer je to bolje od razgovora sa samim sobom.
Da, da, da...
Uviđaš li šta radiš?
Jesi li svestan toga?
Dosta je bio. Svi napolje! Idemo! Svi izađite!
Ljut si na mene jer te ispitujem o tvojoj opsesiji Lusijom.
Dođavola, rekao sam ti. Gubi se!
Jesi li dobro, Damijane?
Ne, nisam dobro.
Imam potrebu da govorim.
U redu. Zbog toga sam tu da možemo da razgovaramo.
Moram da razgovaram s pravim, ozbiljnim novinarom.
Ozbiljan kao ko?
Kao Injaki Gabilondo.
On je bio jedini novinar kojeg je moj otac cenio.
Pozdrav, Damijane.
Pozdrav, Injaki. Smem li da te zovem Injaki?
Smeš da me zoveš kako god želiš. -Hvala.
Moj tata je govorio o tebi kao o garanciji
jer si teme obrađivao ozbiljno, a to više niko ne radi.
Zbog toga si me pozvao?
Da, ali i da te pitam šta ti misliš o svemu ovome.
Misliš na svoj odnos s Lusijom? -Da.
Dakle, počeo si prema Lusiji da razvijaš osećanja
i stao si u odbranu njene kćerke Marije.
Jesam li u pravu?
Da.
Šta bi osećao tvoj otac da zna da si stao Mariji u odbranu?
Šta bi osećao moj tata? Pa...
Ponos.
A možda i ne.
Ne znam.
Tata, kako si mogao?
Gluposti da sam ga davio, da sam mu pretio
i telefon... Nemam pojma šta se događa!
Nevin sam! -Raul kaže da si to uradio!
Šta je rekao? -Tata je lud.
Ja ni ne znam ko je Raul. Znaš li ti? -Ne. -Ni ja.
- Smiri se i reci nam ko je Raul. - Ne razumem zašto se u to petljate!
Zato što govoriš da ti je otac lud. -A ja ništa nisam uradio!
Zašto to onda Raul govori? -Ne znam ko je on.
On je najbolja stvar koja mi se u životu dogodila. -Kako lepo!
Mrzim te! Je l ti jasno? Mrzim te!
- Marija, otvori vrata. -Pusti me na miru! - Tata ništa nije uradio. -Oboje lažete.
Marija, obećavam ti da te ne lažem. -Znači da ja sve izmišljam?
- Samo želim da razumem. - Ne, vi ste oboje nenormalni.
Totalno ste ludi! Sad me pusti na miru!
Ne znam, mama.
Ne mogu...
Zaboravila sam da je ovo dugi vikend.
Ne, Fede radi.
Da, mogu da dođem s Marijom.
Mogu. Bilo bi dobro da izađemo iz kuće.
Više ne znam šta je stvarnost, a šta nije.
Moguće da sam zabrljao stvar.
Život nije film.
Stvari se ne razviju uvek kako želimo. Sve je komplikovano.
Ali pomogao si Mariji.
Siguran si?
Ako želi da se vrati Raulu, vratiće mu se.
Vidiš kakva je.
A Lusija? Zar nisi za nju zabrinut?
Ne osećaš li delimičnu odgovornost zbog njenog trenutnog stanja?
Palo mi je to na pamet.
Ako ništa drugo, podstičeš njene fantazije.
Ona misli da živi s duhom.
Moglo bi se reći da iskorišćavaš njenu bolest.
Šta da radim?
Da joj kažem istinu? -Možeš da odeš.
Najbolje ćeš joj pomoći ako odeš.
Ne želim više da razgovaram.
Neću više.
Pozdrav, ovo je vaša govorna pošta. Nemate novih poruka.
Pažljivo vozi i javi mi se da znam kako si.
Daću ti znak.
Stani. Uspori. -Otkad?
Nisam na to naučena.
Ovde spavaš sa ženom? -Da. Zašto?
Previše si bezosećajan da bi shvatio. -Imam osećanja. Osećam tebe.
- Na kojoj strani ona spava? - Na ovoj. -Onda ti lezi tamo.
Ovo će biti kao da istovremeno vodim ljubav s tobom i tvojom ženom.
Jao, kako me pališ.
Injaki.
Kakvo iznenađenje. Šta te dovodi? -Slušaj.
Ništa ne čujem. -To je Fede s nekom ženskom.
Oni su kolege, a krešu se kao zečevi.
Došao si u pogrešnu emisiju.
Bilo bi bolje da se vratiš kod Serhija O'Kejna za takve stvari.
Ali... -Ne.
Ne.
Šta je to bilo?
Šta? -Nisi čula?
Nisam. -Ormar.
Možda je duh.
Ili detektiv kojeg je unajmila tvoja žena.
Zar ti nisam rekao?
Lusija veruje u duhove.
Kako to misliš da veruje u duhove?
Ona je uverena
da je ovaj užasan ormar njenih deke i bake doveo u kuću
duha njenog mrtvog brata blizanca.
Pazi!
Trči! Trči! Trči!
Upomoć! Upomoć! Spasi me!
O, da!
Zamisli da se sad vrati tvoja žena.
Podivljala bi.
Kad ste se poslednji put kresali? -Ne znam.
Ne sećam se.
Kako ste se upoznali?
Stvarno želiš da znaš?
Upoznali smo se u bolnici.
Oboje smo alergični na ubod ose.
Oboje su nas primili u hitnu službu, a kad su mene otpuštali,
medicinska sestra me molila da razvedrim pacijentkinju koja dolazi,
devojku koja je bila u lošem stanju.
Zbog uboda ose? -Da, zatvori ti se grlo i ne možeš da dišeš.
Znači da će tvoja žena umreti ako je ubode osa?
Da, ako na vreme ne primi terapiju.
Tako je preminuo njen brat.
Zaista? Vas dvoje imate istu alergiju?
Hej.
Ne, kod kuće sam u krevetu.
Ne, malo sam umoran.
Ne, sutra rano ustajem jer moram da napravim inventar.
Da, a vas dve?
A da...
U redu. Laku noć. Zdravo.
Jesi li ikad razmišljao o smrti svoje žene?
Da, ali više kao neka fantazija.
Ti nisi nikad fantazirala o nečijoj smrti? -Jesam, svi to rade.
Tako je to.
Mogu da nabavim ose.
Paula, tebi nisu sve daske u glavi na broju.
Šalila sam se. -Naravno.
Damijane, šta si osetio u tom trenutku?
Bio sam tamo gde je trebalo da budem. -Da.
Živeo si u ugrađenom ormaru. -Tačno.
Taj ormar i ovo mesto su mesta gde pripadam.
Mogu da budem na oba mesta istovremeno.
Isto kao što neka ideja može istovremeno da bude u dve glave.
Paula i Fede se još uvek krešu ili više ne?
Ne bih od tebe očekivao to pitanje.
Ili ti nisi ti?
Jesi li ti Injaki?
- Ili O'Kejn? - Kakve to ima veze?
Ja sam ko god ti se sviđa.
Ja sam ko god ti želiš da budem.
Sve je ovo u tvojoj glavi, Damijane.
Ti to dobro znaš.
Znam, ali to ne znači da to zato nije stvarno.
Um je kurva, Injaki.
Hoćemo li da nastavimo?
Idemo.
"Kako napraviti zamku za ose"
"Smirivanje osa dimom"
Fede. -Šta?
Tvoj komšija.
O čemu razmišljaš, Damijane?
O čemu razmišljaš?
Radije ne bih rekao.
Ne želiš da mi kažeš istinu?
Možda.
Fantaziraš li o nečemu?
Ne znam.
Da, znaš,
ali ti to ne želiš da priznaš.
Damijane,
još uvek smatraš da si dobra osoba?
To se događa?
To će se dogoditi.
U redu...
Odlazim.
Već?
Sutra ćeš me videti na poslu kao svaki drugi dan.
Ne budi takva.
Znaš šta?
Ponekad...
Ponekad sam do kasno ostajao na poslu, iako nisam imao posla,
samo kako bih bio blizu tebe.
Iako me nisi videla i nisi razgovarala sa mnom,
vredelo je biti u tvojoj blizini.
Nisam znala da si romantičan.
Bolje da odem pre nego što se Lusija vrati.
Vidimo se sutra.
Ne!
Ti ćeš uneti torbe? -Hoću.
Zdravo! -Hej!
Tata?
Tata! Tata! Tata!
Tata! Tata!
Tata!
Mama, pomozi mi! Uradi nešto!
Tata! Tata! Tata!
Mama, pomozi mi!
Tata! Tata!
Pozovi nekog! Uradi nešto!
Mama, pozovi nekog!
Mama!
Ni ovde nema ništa?
Prozor je otvoren i svuda ima hrane,
ali ovde nema ničega.
Tražio sam, ali nisam pronašao gnezdo.
Gde su njegova žena i kćerka? -S bakom.
Nema potrebe da zatvaramo kuću. Slobodno mogu da se vrate.
- Reći ću im tako. - Završiću izveštaj i...
Osećao sam se kao Bog
ili kao pauk, ako ti je tako draže.
Pauka niko ne primećuje,
ali on čuči u svom ćošku povlačeći niti svemira.
Još sam nešto osetio.
Osećao sam se kao da sam na ivici ponovnog rođenja.
To je to.
Šta to?
Intervju.
Gotov je, Injaki.
Zbogom.
Ovaj ormar...
Šta je s osećajem koji si imala da je neko tu?
Ormar mi je vratio mnoga sećanja.
Mislim da sam bila samo obuzeta osećanjima. Prošlo je.
Sigurna si da ne želiš da ostanem s tobom, draga?
Hvala ti što paziš na Mariju. -Zlato moje.
Ne gubi nadu. Čula si šta su rekli o...
Jesam.
Draga moja...
Pozovi me.
Pozovi me!
KROZ KLJUČAONICU
MEDIATRANSLATIONS