Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SKOZI KLJUČAVNICO
Na moj znak...
Ko vidite, da se je znak za smeh prižgal, se skupaj nasmejte.
Enako velja pri znaku za aplavz. Ploskajte skupaj.
Ste me razumeli? Mobilce morate imeti na tiho.
Usedite se na svoja mesta!
Vsakdo naj si najde prostor.
Imeli bomo odmor za odhod na stranišče, zdaj pa vsi sedite.
Tišina!
Začeli bomo!
Ja? Reci, Juanjo, poslušam.
Zadnji popravek ličil. Zvok je preverjeno dober.
V redu, na moj znak.
Pripravljeni smo. Začeli bomo čez dvajset.
Če bi me oče videl tu, bi umrl od sramu.
Zakaj?
Meni, da je to brezzvezen program.
Rad je gledal Iñakija Gabilondo.
O tem sem prepričan.
Razumem...
Iñaki ni mogel priti. Zadovoljiti se boš moral z mano.
Je vse v redu?
Pet, štiri...
Tukaj je naš gostitelj Sergio O'Kanea.
Dober večer.
Nocoj je z nami res poseben gost.
Damián, dobrodošel. Veseli me, da si z nami.
Najlepša hvala. Tudi mene veseli, da sem tu.
Si pripravljen povedati čisto in edino resnico?
Ko si tistega dne odhajal na delo, nisi vedel, kaj te čaka?
Pojma nisem imel.
Koliko časa si delal tam?
Dvajset let.
Skoraj polovico življenja.
Kot pripravnik sem začel delati zelo mlad.
Oče je bil razočaran, da sem namesto fakultete vpisal tehnično šolo.
Vedno sem bil spreten z rokami in sem se s tem tudi ukvarjal.
Hej, stari! Hvala.
Kako deluje zavest?
Um poganja zavest. Največji dosežek evolucije je.
Damián, lahko prideš v mojo pisarno?
Ko zaključim. -Ne.
Prosim, takoj.
Damián, kaj se je zgodilo?
Damián?
Zaboga!
Damián!
Vrni se!
Kam greš?
Vrni se!
Damián!
Damián, ne bodi tak.
Damián!
Damián, vrni se! Kaj ti je? Damián!
Kdo drži? -Jaz.
Si prepričan? Glede na to, da te poznam... -Ne bodi tak.
Počakaj. Primi. Zalepiva vrata, da se ne odprejo.
Ga razstaviva za transport?
Star je. Ne bomo ga mogli več sestaviti. -Težek je kot vrag.
Starinski polni les je.
Greva.
Počakaj, da zaprem vrata. Takoj bom nazaj.
Greva. Rešiva to.
Jaz bom prijel tu.
- Pazljiva bodita. - Seveda. Ne skrbite.
- Ti primi tu. -Bom. - Dvigneva, ko preštejem do tri.
Ena, dve, tri!
Stoj, na stran ga obrniva.
Takole. -Držim.
Zdaj je na strani. Drži.
Dvigni. -Dvigujem.
Še malo.
Na pol bo počil.
Ne spusti. -Držim.
Mimo sva.
Tja.
So vrata široka? -Niso.
Vstopili bomo!
Pazite na kote. Gor mi sledite.
- Pojdiva naprej. - Snemiva vrata.
- Postavite ga lahko pred omaro. - Pred to? -Ja, hvala.
V redu je, spusti.
Takole.
Hvala. Vama lahko kaj ponudim?
- Ja, prosim. - Z mano pojdita dol.
- Res je bilo težko. - Ja, je, a nama je uspelo.
- Hvala. -Ni težav. - Čuvajta se.
Halo?
Hej!
Prispel je. -Odlično.
Želiš, da tu stoji? Ali ni boljše nekje, kjer ni v napoto drugi omari?
Ne.
O tem sva že govorila.
Sva, a tako zakriva celo omaro, ki je zdaj neuporabna.
V tej hiši je dovolj prostora.
Ni ti všeč.
Ne vem, če mi je všeč ali ne, vendar ni praktično.
- Halo? Je kdo doma? - Živjo, zgoraj smo.
Jezus!
Kot v filmu je. -Ja.
Kot v grozljivki.
Oče.
Samo šala je bila.
María, je bila to šala ali ni?
María, pusti mobilca.
Ja, šala je bila. Omara je res lepa.
Razmišljal sem, da to ni omara tvojega dedka, temveč le izgleda tako.
Ne.
María, poglej.
Vidiš te oznake?
Meril mi je višino, od mojega petega do desetega leta.
A te druge oznake so...
To so oznake mojega brata Jorgeja.
Narediti grem večerjo.
Damián, počakajva, da te vprašam nekaj.
Kaj si čutil skrit pod posteljo?
Mislim, da sem čutil radovednost.
Pritegnilo me je, kar sem slišal o tej družini, o tem paru.
O njima ali samo o njej?
Bolj o njej.
Ker...
Zakaj človeku pozornost pritegne ena oseba bolj kot druga? Ne vem.
Na neki način je bilo kot...
Kot bi jo poznal od prej.
Dobro...
- Danes sem bila pri psihiatru. - Res?
In?
Zdravilo mi je zamenjala.
To je dobro. Kajne?
- Vseeno ti je, o čem govorim. - Seveda, da je pomembno.
Kaj si rekla o zdravilih?
Nepomembno. Lahko noč.
Lahko noč.
- Lahko zbudiš Marío? - Lahko.
María, zbudi se.
Pohiti, María.
Vidimo se pozneje.
María, pohiti. -Prihajam.
Resno? Pomil si posodo?
Ja.
Imeli so pomivalni stroj, a jaz rad pomivam posodo.
Razbistri mi misli.
Malce si nenavaden, kajne?
Ne vem, a pomivanje posode me pomirja,
- mi umirja um. - Umirja ti um.
Ja.
Halo?
Fede?
María?
O čem razmišljaš?
O tem, kako je bila njena roka blizu mene,
toda v realnosti...
V paralelnih dimenzijah sva bila.
Hkrati sva bila tako blizu, a spet tako daleč.
Počutil sem se, da sem na nek način neviden.
Neviden?
Kot bog ali če hočeš to kakorkoli poimenovati. Ateist sem.
Zdelo se mi je, kot bi bil iz tanke tančice.
Kako si se domislil tako nenavadne ideje?
Ne vem. Naenkrat sem...
Občutil sem, da se vse dogaja,
vse kar počnem, je z nekim razlogom.
Ni bil slučaj.
Čutil sem, da tega nismo videli, ker smo bili v isti realnosti,
a da je nekdo v drugi realnosti, z druge strani tančice,
lahko jasno videl, kam to vse skupaj pelje.
Hej?
Hej.
Hej. -Hej.
Fede?
Si se zjutraj vrnil domov?
Ne. Zakaj?
Mislila sem, da zjutraj nisem pomila posode, a zdaj je čista.
Verjetno jo je pomila María.
María?
Morda je bila ona doma.
Da bi ona pomila posodo?
Ni pogojev.
Jo ti nisi pomila?
- Spomnila bi se. - Seveda.
Zdravnik je rekel, da je stranski učinek zdravila lahko izguba spomina.
Možganska in srčna kap sta potencialna stranska učinka,
- a sta zelo malo verjetna. - Vseeno je možno.
Ne?
Lucía?
Halo! Je kdo doma?
Hej!
Se ti zdi, da je zadnje čase malce čudna? -Na kakšen način?
Čudna in napeta je.
Najstnica je. Kaj pričakuješ?
Čudna je.
Poslušajmo vprašanje publike.
Ni nihče opazil, da vas ni?
Ni nikogar skrbelo, kje ste?
Ne, moja starša sta zdavnaj umrla. Edini otrok sem bil.
Morda prijatelj ali...
Ne, nimam prijateljev.
Nimate prijateljev?
Znance imam.
Prijatelji so pravzaprav znanci, a tega nihče noče priznati.
Popolnoma sam na svetu si bil. Nikogar nisi imel.
- Si čutil klavstrofobijo? - Ravno nasprotno.
Nikoli se nisem počutil tako...
Počutil sem se, kot bi bil v podmorskem grebenu ali..
...ali kot bi bil na vesoljskem plovilu za Mars
brez kontakta z Zemljo.
- Zagotovo ti je bilo težko. - Niti malo ne.
Prav to mi je bila tolažba ponoči.
Resno? -Ja.
Ideja o poti na Mars?
Kaj bi počel na Marsu? Bi tam spoznal ljudi?
Ne, dovolj ljudi sem spoznal na Zemlji.
Na Mars sem odhajal, da ne bi imel opravka z ljudmi.
Seveda.
Si mislil, da boš živel v tej hiši in to bo to?
Nisem razmišljal.
Vem le to, da so bili to najsrečnejši dnevi mojega življenja.
Greva, María. -Grem.
Torej, vse življenje si posvetil preučevanju uma.
Tako je, Iñaki. Kot majhen sem bral očetove psihološke knjige.
Bil je mestni zdravnik.
Zanimivo je, da nekateri ljudje od rane mladosti čutijo klic za poklic,
kot bi jim bilo prirojeno, kot da jim nekaj od znotraj govori.
Se je to zgodilo tebi?
Skoraj, Damián.
Predvidevam, da je mislila, da si je domišljala,
da je bila iluzija ali da je bila polbudna. Ne vem.
Si postal preveč sproščen? Skoraj bi te ujeli.
Ne.
Na pamet sem vedel njihovo rutino in razpored.
Samo ob vikendih je bilo zapleteno. -Zakaj?
Zato, ker so takrat imeli obiske, pa nisem mogel iti ven.
Živjo, mama.
Moram...
Nekaj ti moram reči.
Malce čudno je.
Ne, nič slabega ni. Vse je v redu, samo čudno je in...
Kako naj ti to povem...
Od takrat, ko je prispela dedkova omara...
Čutim...
Čutim prisotnost.
In...
Ne vem... Posoda je pomita, postelje postlane, hiša pospravljena.
Veš kaj...
Dobro sem. Mislim, da je to le utrujenost.
To je vse.
Drugače pa sem brala stare dedkove knjige in... Saj veš...
Naj jih vržem? Čustveno vrednost imajo.
Takrat se je vaš odnos do Lucíe spremenil. Je tako?
Takrat je za oba ta odnos postal globlji.
To je osebna zadeva, o kateri ne želim govoriti.
Takrat si nekaj odkril o njej, kajne? -Ja.
Damián, popolna resnica.
Ja, odkril sem nekaj o njej.
To nekaj, po našem vedenju, je vključevalo to omaro.
Pridobili smo papir, ki ga je Damián pravkar našel,
na katerem piše, da se je Lucía igrala v omari
s svojim bratom dvojčkom, Jorgejem.
Kaj sta se igrala?
Slačila se do golega in se pretvarjala, da vstopata v mamino maternico.
To se je dogajalo, vse dokler Jorge ni umrl,
ko je bil sedem let star, zaradi alergične reakcije.
Takrat so se začele dogajati čudne stvari.
Vse stvari pospravljene v omari so izginjale.
Jajca, zajčki, kokoš...
Vse, kar je bilo užitno.
Dedek je trdil, da stvari izginjajo v čarobni omari.
Rekel je, da se bodo izginule stvari nekoč vrnile.
Lucía se je še naprej igrala v omari
v upanju, da bo nekega dne tam našla brata.
Ko je podedovala dedkovo hišo, je želela nazaj tudi omaro.
Kaj ni to precejšnje naključje, da je našla identično omaro?
Razmišljal sem...
Povej nam o čem si razmišljal.
Razmišljal sem, da je njen brat Jorge bil vpleten v odkritje omare
- in da je mene poslal tja. - Ker...
Živi ljudje smo orodje mrtvih.
Ne vsi živi ljudje. Samo tisti, ki imajo izredno občutljive zaznave.
Kot ti? -Tako je. -Ja.
Še nekaj se mi je zgodilo.
Fede in njuna hči sta mislila, da je Lucía pomivala posodo in po hiši.
Lucía je vedela, da to ni počela ona. Zakaj tega ni povedala?
Kaj misliš, zakaj tega ni rekla?
Mislim, da ni nič rekla, ker...
Mislim, da me ni želela deliti z nobenim.
Z nobenim te ni želela deliti v realnosti?
Je postala tvoja sostorilka?
To praviš?
Kdo si ti?
Si to ti?
Jorge?
Zakaj si tu?
Ko sem prvič čutila tvojo prisotnost, sem mislila, da izgubljam pamet.
Mislila sem, da del mene opravlja hišna opravila,
da bi drugi del mene lahko verjel v duhove.
Ni več tako.
Vem, da si tu.
Si bil to ti? Povej mi, da si.
Prosim.
Zelo čustveno je, a mi pravijo, da je čas za reklame.
Nadaljujemo kmalu.
Gremo.
Kaj je bilo, Juanjo?
Ja, vem, vem...
Nadaljujemo za pet minut.
Če morate na stranišče, je zdaj zadnji trenutek.
Pazi na mikrofon, ko govoriš. Ne pozabi, da je tu. -Prav.
Sergio, smem nekaj reči?
Povej.
Nočem več govoriti o Lucíji.
Zakaj?
Dogovorjena sva, da to ne bo postalo preveč osebno, a...
Ja, ja...
Damián, ti ne uvajaš pravil v moji oddaji.
Dobil sem jih dosti prej, preden si prišel.
Poleg tega slišim, da nam pada gledanost.
Grozi nam odpoved oddaje.
Obljubil si mi. -Ja, obljubil sem prej. To je bilo takrat, Damián.
Poslušaj. Odlično ti gre. Ustvarjen si za televizijo.
Res si. Presenečenje imam zate.
Poslušaj me. Všeč ti bo.
- Zaupaj mi, všeč ti bo. - Ampak ne maram presenečenj.
- Pohiti. Mudi se nam. - María, samo v šolo ne boš šla.
Kaj če starša prideta domov?
- Kaj ne delata do 19. ure? - Ja. -Torej?
Žal mi je, a zdaj rabijo.
V nasprotnem mi bodo odrezali jajca. Ti tipi se ne šalijo.
Izvoli.
Vzemi vse.
- Ne, samo še teden je. - Ni pogojev.
- Zadnja usluga, za katero te prosim. - Rekla sem ne. -Zakaj? Pol bom vzel.
Kaj naj jim rečem, če me ujamejo?
Briga te za tastare, María. Rekla si, da ju ne zanima.
Toda... -Kaj?
Kaj je bilo?
Se bojiš? -Ne.
Ja, usrala si se od strahu.
Zakaj?
Ni se treba bati.
Kaj je bilo?
Raúl.
Česa se tako bojiš, María?
- V redu, dogovorjeno. - Prav.
- Kaj počneš? -Režem. - Ne počni tega tu. Pojdiva v mojo sobo.
V tvojo sobo?
Prav.
Kaj zdaj?
Kaj ni v redu?
Kaj počneš?
- Te lahko snemam? -Raje ne. - Zakaj? -Prosim, ne danes.
Nisem prepričana, Raúl.
- Zakaj? Kaj ni v redu? - Ne vem.
Umiri se.
Vse je v redu.
Kaj je? -Raúl, nehaj!
- Ti ni všeč? - Prosim, nehaj.
- Ne laži, vem da ti je všeč. - Raúl, rekla sem, da nehaj.
Ustavi se.
- Kaj ni prav? - Zaboga, Raúl, nehaj.
Vem, o čem razmišljaš.
Če bi se odzval, bi te odkrili.
To situacijo sem v glavi predvajal neštetokrat.
Vsakič sem videl sebe drugače reagirati.
Na kakšen način drugače?
Morda bi ga lahko pretepel.
Toda v resnici nisi naredil nič.
Ampak, dober človek sem.
O tem ne dvomim.
Prav dejstvo, da sem dober človek, me je odrezalo od sveta.
- Dober značaj odbija ljudi? - Ja. Seveda.
Verjameš, da je svet zloben?
Reci mi, če ti je všeč. Prav?
Reci mi, kaj ti je všeč?
To si hotel videti, kajne?
Ti je tako všeč?
Prosim, povej mi.
- Mama, si ga videla? -Kaj? -Moj mobilc. - Nisem. Greva. Zamudili bova.
- María, prosim. - Samo sekundo.
- Ne rabiš mobilca. - Zdaj sem ga imela.
Zbogom.
Vrnila se bom.
Dol grem.
- Greva, María. -Moj mobilec! - Zagotovo si ga dala v nahrbtnik.
Pajki, ki gnezdijo pod zemljo, so še bolj nevarni.
Zelo dobro se skrijejo in zakamuflirajo
ter na ta način prežijo na plen s hitrimi refleksi, kremplji in strupom.
Tako opremljeni imajo neizmerljivo prednost pred drugimi.
Ko je nekaj centimetrov od plena, pajek takoj napade.
Je María tu? -Vstopi.
Vstopi.
- Kje je María? - Vstopi. Usedi se.
Kje je María?
Maríe ni tukaj.
Kako si, Raúl?
Je vse v redu?
Preveč čudno je. Odhajam.
Vrata so zaklenjena. Če želiš oditi, mi boš moral vzeti ključe.
Si nor?
Usedi se.
Prosim, sedi.
Imaš hašiš?
Droge, čokoladke ali kakorkoli jih že imenuješ? -Nimam.
Ničesar nimam pri sebi.
Vem, kaj počneš, Raúl. Ne laži mi.
Ti je jasno?
Daj, zvij džojnt.
Naj vidim.
Jezus...
Odvratno.
Upam, da ni drago. Smeti so.
Poslušaj...
Maríjin mobilc je. Sklepam, da si ga spoznal.
Do nje se obnašaš, kot da je smet, a ona ni smet.
Si tak do vseh deklet?
- Tega ne vem. - Kaj hočeš od mene?
Ne zahtevaj več denarja od nje in ne prosi je, da ti čuva zalogo.
Nehaj ji groziti, da boš posnetek pokazal staršema.
Jaz sem njen oče. Videl sem ga.
Vseeno mi je.
Pusti Marío pri miru.
Niti poglej je ne.
Kaj se bo zgodilo v nasprotnem, mačo?
Policijo bom poklical in jim povedal vse, kar vem o tebi.
Ali pa bom poklical tvoja starša.
Njiju bo verjetno zanimalo.
Poslušaj, prasec... -Jebeno te bom ubil. Ubil te bom!
Ti si me prisilil v to.
- Kaj počneš? - Kličem tvoje starše.
Poslal jima bom sporočila, ki si jih poslal Maríji. -Ne kliči očeta, prav?
Pozabil bom na Marío. Zame je mrtva. Ne kliči mojega očeta.
Izgini.
- Vrata. - Vrata so odklenjena, mačo.
Prenos prekinjamo zaradi nepredvidenih okoliščin. Kmalu nadaljujemo. Hvala.
Sedite. Prosim, vsi sedite!
Poiščite svoj prostor. Vsi se vrnite na prostor.
- Prosim, vstani na kratko. - V redu. -Hvala.
Kaj se dogaja? Vem, Juanjo.
Tri minute.
Znak za pianista bom dal, pa povej, če ga slišiš.
Luis, zaigraj kaj, da slišimo jakost.
Kot sem že rekel, kako naj bi vedel, da je on grozil tipu?
Dovoli mi, da ga obdelam.
Odlično, držal se bom tega. Videl boš, petnajst vprašanj v treh minutah.
Kdaj nadaljujemo? Koliko časa še imamo?
Prosim, ostanite na prostorih.
Opravičujem se.
"Skrij se v sobo za goste...
Sam v temi,
nihče te ne more videti.
Ostani ob meni,
ne odhajaj proč."
Hvala.
Včasih, ko stoji nekdo ob meni pred zebro,
si predstavljam, da so nekoga vrgli pod avtobus
in gledam, kako avtobus povozi to osebo.
Predstavljam si, da meni bližnji umira in ne čutim bolečine, ne trpljenja.
Če to povem, vem kako me bodo drugi gledali.
Depresivna sem, bojim se sprememb in preveč sem pasivna,
zato čakam, da se nekaj zgodi, ampak...
Verjamem, da se počutim dobro.
Kaj ti misliš?
Morda me nihče ne sliši in jaz govorim sama s sabo.
Ne mislim, da si moj brat.
Mislim, da si nekaj drugega.
Nekaj kot...
Nekaj kot moj namišljeni ljubimec.
Ali kot duh mojega ljubimca.
Predstavljam si, kako bi izgledal, če bi ibl resničen
in se te lahko dotaknem.
Torej, poslušal si Lucíjino izpoved, samo da bi...
Ne, ni tako.
Iskren bodi, Damián.
Iskren sem. -Priznaj, Damián.
Povej nam resnico.
Verjemite, kar želite, a jaz govorim resnico.
Pravzaprav, koga briga? Ta intervju je namišljen.
Ti si namišljena oseba. Tukaj sem samo jaz resničen.
Si resničen kot duh?
Točno tako.
- Damián, duhovi ne obstajajo. - Ti ne obstajaš.
Zakaj govoriš z mano?
Iz navade ali le zato, ker je to bolje kot pogovor s samim seboj.
Ja, ja...
Vidiš, kaj počneš?
Se tega zavedaš?
Dovolj je bilo. Vsi ven! Gremo! Vsi pojdite ven!
Jezen si name, ker te sprašujem o tvoji obsedenosti z Lucío.
Presneto, rekel sem ti. Izgini!
Si dobro, Damían?
Ne, nisem dobro.
Hočem govoriti.
V redu. Zaradi tega sem tu, da se pogovarjava.
Govoriti moram s pravim, resnim novinarjem.
Resnim kot kdo?
Kot je Iñaki Gabilondo.
Edini novinar je bil, ki ga je moj oče cenil.
Pozdravljen, Damián.
Pozdravljen, Iñaki. Te smem klicati Iñaki?
Lahko me kličeš, kakor koli želiš. -Hvala.
Moj oče je o tebi govoril kot o jamstvu,
ker si teme obdeloval resno in tega nihče več ne počne.
Zaradi tega si me klical?
Ja, in da bi te vprašal, kaj si misliš o vsem tem.
- Misliš na svoj odnos z Lucío? - Ja.
Torej, do Lucíe si začel gojiti čustva
in stopil si v bran njene hčerke Maríe.
Imam prav?
Ja.
Kaj bi čutil tvoj oče, če bi vedel, da si stopil Maríi v bran?
Kaj bi čutil moj oče? No...
Ponos.
Morda tudi ne.
Ne vem.
Oče, kako si mogel?
Neumnosti, da sem ga davil, mu grozil
in mobilec... Pojma nimam, kaj se dogaja!
Nedolžen sem. -Raúl pravi, da si to storil.
Kaj je rekel? -Oče je nor.
Ne vem niti, kdo je Raúl. Ti veš? -Ne. -Niti jaz.
- Umiri se in nama povej, kdo je Raúl. - Ne razumem, zakaj se vmešavata.
- Zato, ker praviš, da je oče nor. - Jaz pa nisem nič storil.
- Zakaj potem Raúl to govori? - Ne vem, kdo je on.
Najboljša stvar, ki se mi je zgodila v življenju. -Kako lepo!
Sovražim te! Ti je jasno? Sovražim te!
- María, odpri vrata. -Pusti me pri miru! - Oče ni nič storil. -Oba lažeta.
- María, obljubim, da ti ne lažem. - Pomeni, da si vse izmislim?
- Samo razumeti želim. - Ne, oba sta bolna.
Popolnoma sta nora! Zdaj me pa pustita pri miru!
Ne vem, mama.
Ne morem...
Pozabila sem, da je to drugi vikend.
Ne, Fede dela.
Ja, lahko pridem z Marío.
Lahko. Dobro bo, da greva ven iz hiše.
Ne vem več, kaj je resnično in kaj ni.
Morda sem zapletel zadevo.
Življenje ni film.
Stvari se ne razvijajo vedno, kot želimo. Vse je zapleteno.
Toda pomagal si Maríi.
Si prepričan?
Če se želi vrniti Raúlu, se bo vrnila.
Vidiš, kakšna je.
In Lucía? Zanjo nisi zaskrbljen?
Ne čutiš delno odgovornosti zaradi njenega trenutnega stanja?
Pomislil sem na to.
Če nič drugega, spodbujaš njene fantazije.
Ona misli, da živi z duhom.
Lahko bi se reklo, da izkoriščaš njeno bolezen.
Kaj naj naredim?
- Naj ji povem resnico? - Lahko odideš.
Najbolje ji boš pomagal, če odideš.
Nočem se več pogovarjati.
Nočem več.
Pozdravljeni, to so vaša glasovna sporočila. Nimate novih sporočil.
Pazljivo pelji in mi sporoči, da vem, kako si.
Znak ti bom dal.
Ustavi. Počasi. -Od kdaj?
Tega nisem vajena.
- Tukaj spiš z ženo? - Ja. Zakaj?
- Preveč brezčuten si, da bi dojel. - Imam čustva. Čutim tebe.
- Na kateri strani spi ona? - Na tej. -Potem ti lezi tja.
Enako bo, kot bi se ljubila hkrati s tabo in tvojo ženo.
Vau, kako me vzburjaš.
Iñaki.
Kakšno presenečenje. Kaj te je pripeljalo? -Poslušaj.
- Nič ne slišim. - Fede je, z neko žensko.
Kolega sta, a seksata kot zajca.
V napačno oddajo si prišel.
Za takšne zadeve je bolje, da greš k Sergiu O'Kaneu.
Ampak... -Ne.
Ne.
Kaj je bilo to?
Kaj? -Nisi slišala?
Nisem. -Omara.
Morda je duh.
Ali detektiv, ki ga je najela tvoja žena?
Ti nisem rekel?
Lucía verjame v duhove.
Kako to misliš, da verjame v duhove?
Prepričana je,
da je to grdo omaro njenega dedka in babice prinesel v hišo
duh njenega mrtvega brata dvojčka.
Pazi!
Teci! Teci!
Na pomoč! Na pomoč! Reši me!
O, ja!
Predstavljaj si, če bi zdaj prišla tvoja žena.
Ponorela bi.
- Kdaj sta zadnjič seksala? - Ne vem.
Ne spomnim se.
Kako sta se spoznala?
Res želiš vedeti?
Spoznala sva se v bolnišnici.
Oba sva alergična na osji pik.
Oba so sprejeli na urgenci in ko so me odpustili,
me je medicinska sestra prosila, naj razveselim prihajajočo pacientko,
dekle, ki je bilo v slabem stanju.
Zaradi pika ose? -Ja, grlo se zapre in ne moreš dihati.
Pomeni, da lahko tvoja žena umre, če jo piči osa?
Ja, če pravočasno ne dobi terapije.
Tako je umrl njen brat.
Resno? Isto alergijo imata?
Hej.
Ne, doma sem v postelji.
Ne, malce sem utrujen.
Ne, jutri zgodaj vstanem, ker moram narediti inventuro.
Ja, kaj pa vedve?
Aja...
V redu. Lahko noč. Adijo.
Si kdaj razmišljal o smrti svoje žene?
Ja, a bolj kot o fantaziji.
Ti nisi nikoli fantazirala o smrti nekoga? -Sem, to vsi počnejo.
Tako je.
Lahko nabavim ose.
Paula, nimaš vseh koleščkov v glavi.
- Šalila sem se. - Seveda.
Damián, kaj si čutil v tem trenutku?
Bil sem tam, kjer sem moral biti. -Ja.
- Živel si v vgradni omari. - Točno.
Ta omara in prostor sta kraj, kamor pripadam.
Na obeh krajih sem lahko istočasno.
Enako, kot je lahko ideja istočasno v dveh glavah.
Paula in Fede še seksata ali sta nehala?
Od tebe ne bi pričakoval takega vprašanja.
Ali pa ti nisi ti?
Si ti Iñaki?
- Ali O'Kane? - Kakšno zvezo ima to?
Sem kdorkoli, ki ti je všeč.
Sem kdorkoli, ki želiš, da sem.
Vse je v tvoji glavi, Damián.
To dobro veš.
Vem, a to ne pomeni, da zato ni resnično.
Um je kurba, Iñaki.
Bova nadaljevala?
Greva.
"Kako narediti past za ose?"
"Umiritev os z dimom."
Fede. -Kaj?
Tvoj sosed.
O čem razmišljaš, Damián?
O čem razmišljaš?
Raje ne povem.
Mi nočeš povedati resnice?
Morda.
Fantaziraš o čem?
Ne vem.
Ja, veš,
a si nočeš priznati.
Damián,
še vedno misliš, da si dober človek?
Se to dogaja?
To se bo zgodilo.
V redu...
Odhajam.
Že?
Jutri me boš videl v službi, kot vsak dan.
Ne bodi takšna.
Veš, kaj?
Včasih...
Včasih sem ostal dlje v službi, čeprav nisem imel dela,
samo da bi bil blizu tebe.
Čeprav me nisi videla in nisi govorila z mano,
je bilo vredno biti v tvoji bližini.
Nisem vedela, da si romantik.
Bolje, da grem, preden se vrne Lucía.
Vidiva se jutri.
Ne!
- Boš ti prinesla torbe? - Bom.
Živjo. -Hej!
Oče?
Oče! Oče!
Oče!
Mama, pomagaj. Naredi kaj.
Oče! Oče!
Mama, pomagaj!
Oče! Oče!
Pokliči nekoga! Naredi kaj!
Mama, pokliči nekoga!
Mama!
Tudi tu ni ničesar.
Okno je odprto in hrana je povsod,
ampak ničesar ni tu.
Iskal sem, a nisem našel gnezda.
Kje sta njegova žena in hči? -Z babico.
Ni treba, da zapremo hišo. Lahko se vrneta.
- Povedal jima bom. - Končal bom poročilo in...
Počutil sem se kot Bog
ali kot pajek, če ti je tako ljubše.
Pajka nihče ne opazi,
medtem ko čepi v svojem kotu in vleče niti vesolja.
Še nekaj sem občutil.
Čutil sem, kot bi bil na robu ponovnega rojstva.
To je to.
Kaj je to?
Intervju.
Končan je, Iñaki.
Zbogom.
Ta omara...
Kaj je z občutkom, ki si ga imela, da je nekdo tu?
Omara mi je vrnila veliko spominov.
Mislim, da sem bila le preplavljena s čustvi. Minilo je.
Si prepričana, da ne želiš, da ostanem s tabo, draga?
- Hvala, ker paziš na Marío. - Draga moja.
Ne izgubi upanja. Slišala si, kaj so rekli o...
Sem.
Draga moja...
Pokliči me.
Pokliči me!
SKOZI KLJUČAVNICO
MEDIATRANSLATIONS