ORIGINALNA NETFLIXOVA ANIME SERIJA
Ovaj… G. Kishibe…
Htio bih vas danas zamoliti za veliku uslugu…
KOICHI HIROSE, SREDNJOŠKOLAC
ROHAN KISHIBE, CRTAČ MANGE
Da? Što trebaš, Koichi?
Naime, idem u inozemstvo tijekom proljetnih praznika.
Je li? Kamo?
U Italiju.
Molim?! Italiju?
Biste li upotrijebili svoja Vrata raja i napisali u meni: „Govorim talijanski“?
Zašto bih učinio takvo što za tebe?
Nikad nisam bio sam u inozemstvu pa sam nervozan.
Volio bih barem govoriti lokalni jezik.
Molim vas!
Ideš u Italiju, ha?
Onda ću ti pričati o svojim iskustvima odande.
Kad sam te upoznao, morao sam prestati crtati zbog ozljede
koju je on uzrokovao. Sjećaš se?
U to sam doba otišao u Veneciju istraživati za radnju svoje iduće mange.
Bio sam ondje sâm oko osam dana.
Tada sam naišao na ovu priču.
To je vrlo čudna priča…
EPIZODA 16: U ISPOVJEDAONICI
Priču koju ti pričam
ja, Rohan Kishibe, čuo sam na vlastite uši.
Bio je to jeziv slučaj.
Znaš li što je ispovjedaonica?
Postoji u svakoj talijanskoj crkvi.
Struktura nalik na telefonske govornice.
Svećenik uđe u prostoriju iza zavjese,
a vjernik u susjednu prostoriju.
Između prostorija je prozorčić
kroz koji se čuje glas…
ali svećenik i vjernik ne vide se međusobno.
Prozorčić omogućuje vjerniku da ispovijedi grijehe,
a da mu privatnost ne bude narušena.
Naime, ne možeš godinama držati tajnu skrivenu u dubini srca.
Što je tajna ozbiljnija, srce ti više pati.
Ispovjedaonica je mjesto na kojem očistiš dušu od grijeha,
a plod je mudrih ljudi iz davnine.
Premda to nije dopušteno, slikao sam je dok nije bilo svećenika
i pomno proučio dizajn i materijal rezbarija.
Kako bih stekao novo iskustvo,
pomislio sam da ne bi bilo loše da se i sam ispovjedim.
Pa sam ušao.
Nakon toga bi mi radovi bili realniji.
Velečasni… Došao sam se ispovjediti.
Učinio sam velik grijeh.
Što…
Ne mogu više izdržati. Moram vam reći, velečasni.
Neću moći zaspati ako se ne ispovjedim.
Kunem se…
U to doba nisam znao da je prostor iza zavjese za svećenika.
Taj je čovjek mislio da sam svećenik.
Ali…
nije li to bila prava sreća?
Koji je njegov „veliki grijeh“?
Ne bi bilo loše da poslušam do kraja.
Stvarno iskustvo unosi realnost u moj rad.
Nije bitno tko će poslušati njegovu ispovijed.
Naposljetku, samo je pomisao da se ispovjedio svećeniku
bitna tom čovjeku.
Velečasni… nešto nije u redu?
Ne, sve je u redu. Molim vas… Hoću reći, nastavi.
Da… ali odakle da počnem?
Dakle… te večeri…
Da, sve je počelo te večeri.
U to sam doba imao 24 godine
i radio sam na tržnici.
Fizički rad.
Ukrcavao sam vreće s kukuruzom u kamion ili ih nosio u skladište.
Bilo je to naporno.
Zbog posla nisam imao vremena upoznavati djevojke.
Mrzio sam taj posao iz dna duše.
Te večeri… Bilo je poslije 18 h.
Radio sam prekovremeno, kao i obično.
I tada se pojavio jedan čovjek.
Klatario se
prazna pogleda i prljave kose. Smrdio je.
Odmah mi je bilo jasno.
Bio je skitnica.
Molim te… daj mi… nešto za jelo.
Zvučao je bijedno.
Pogledavao je prema mom ručku na stolu.
Odjedanput me obuzeo gnjev.
Radio sam kao konj
dok je on dangubio iza kolodvora ili u parku.
I drzne se tražiti hranu!
Kakav samoživ gad!
Ja radim i zarađenim novcem kupim hranu.
Zašto ne bi i ti tako?
Dat ću ti hrane nakon što odneseš ove vreće u skladište.
Ja… Radit ću.
Ali, molim te, najprije mi daj malo hrane…
Nisam jeo pet dana. Zbilja.
Samo malo hrane… Radit ću nakon toga, obećavam!
Ma nemoj?
Plaću dobijemo tek nakon odrađenog posla.
Hoćeš li raditi ili nećeš?
Hej! Zašto uzimaš samo tu malu?
Ove su za tebe!
Imaš jedan sat. U redu?
Želim uskoro ići kući, znaš!
Požuri se, zaboga!
Ako želiš ubrzo jesti, moraš brzo završiti.
Kakva lijenčina!
Mora naučiti lekciju.
Hej! Ne glumi da si pao samo zato što želiš zabušavati!
Ne radiš ni deset minuta!
Zabušavam…?
Želiš reći…
da izgledam kao da zabušavam?!
Koji vrag?!
U dubokom sam očaju, dubljem od mračnog mora…
zbog tebe!
Nikad neću zaboraviti tvoje lice!
Platit ćeš mi za ovo!
Vratit ću se
u najsretnijem trenutku tvog života! Hoću!
Vratit ću se… po tebe.
Budi spreman!
O! Gle!
Netko leži pod vrećom!
Mrtav je!
Doktora! Zovi doktora!
Ili zovi policiju!
Nisam znao!
Nisam znao da zbilja nije jeo… pet dana!
Ček… Hoću reći, samo trenutak.
Rekao si da je skitnica posljednji put govorio… nakon što je umro?
Sigurno nisi sanjao?
Sanjao?
Da je bar to bio san!
Pravi je užas tek slijedio, velečasni.
Nakon toga me pratila tolika sreća da je to bilo takoreći jezivo.
Naslijedio sam novac dalekog rođaka,
osvojio glavni zgoditak na lutriji…
Prodao sam zemljište koje sam njime kupio uz golem profit.
Dosjetio sam se da proizvodim kukuruzne kekse i pahuljice,
koji su odmah postali golem hit. Prodavali su se kao ludi diljem svijeta.
Nisam dotad imao ljubavne veze, ali oženio sam se
bivšom manekenkom koja je nastupala na Tjednu mode u Milanu.
Toliko sam zarađivao da nisam mogao sve potrošiti.
Sad u svojoj kući imam 15 sluga
i tri vozača.
Zbog takve nevjerojatne sreće bio sam tjeskoban.
I negdje u dubini duše uvijek sam mislio na tog mrtvog čovjeka.
A zatim sam dobio dijete.
Tata!
-Slatku curicu, koja sliči majci. -Tata!
Gle, tata! Spreman?
Samo gledaj!
O, ne! Promašila sam!
Nema veze! Bilo je jako blizu!
Žmirili ste, gospođice. Pokušajte opet.
Da!
Dok sam gledao kako mi se kći igra na trgu,
nisam mogao ne pomisliti: „Kakav sam ja sretnik!“
Kako obećah…
Kako obećah… Vratio sam se…
po tebe, nesretniče!
Jeste li dobro, gospođice?
Umukni!
Bez brige, samo posuđujem tijelo tvoje kćeri.
Dosta… Prestani!
Griješiš! Za sve si sam kriv!
Sâm sam kriv?
Posljednjih godina prati te sva sreća svijeta.
Imaš bogatstvo, slavu, obitelj, ha?
Zar si mislio da si za sve sam zaslužan?
Vidiš, ja sam ti potajno pomagao!
Tako da, kad padneš s najveće visine,
osjetiš ono što sam ja osjećao: očaj!
Međutim…
osvećujem se da mi se duša može spasiti.
Ali umreš li misleći da sam te ubio iako sam ja kriv, osjećat ću se loše.
Stoga ću ti dati priliku.
Jesam li sam kriv ili nisam…
To će Bog suditi.
Vidjet ćemo imaš li ti budućnost… Okušaj sreću.
Ako ti je sudbina naklonjena, moja će ogorčenost biti neutemeljena.
Pa te neću ubiti. Samo ću nestati.
Vidiš, sudbina će biti naš sudac.
Želiš li okušati sreću ili ne?
Ja… ne znam o čemu govoriš…
Samo trebaš reći da ili ne!
Zašto… Zašto ja?
Odgovori!
Ne želiš li okušati sreću, samo ću ti odrezati glavu!
Okušat ću… Okušat ću sreću!
Ionako nemam izbora, zar ne?
Dobro.
Drži!
Saznat ćeš svoju sudbinu na temelju trivijalne, malene stvari.
Baci kokicu iznad one ulične svjetiljke
i ulovi je u usta.
Triput zaredom.
Uspiješ li, sudbina ti je naklonjena pa ću odustati i nestati.
Zar nešto tako trivijalno…
I moja je duša u igri!
Tebi je to trivijalno?
Počni kad pljesnem rukama.
Ako kokica ne odleti dovoljno visoko ili je prekasno baciš, ubit ću te.
Priprema, pozor, sad!
Ček… Čekaj!
Visina je… u redu.
Zašto mi se ovo događa?
Evo! Spušta se prema meni!
Ne…
O, ne!
Ne vidim.
Za dlaku!
Ali uspio sam! Uspio sam!
Ulovio sam je!
Sada drugi put!
Pripremi sljedeću.
Čekaj malo.
Maločas me sunce zaslijepilo.
Smijem li to raditi u sjeni?
Što li ćeš još tražiti?
Moraš to učiniti sada i ovdje!
Još dvaput! U redu?
Ne uspiješ li, ubit ću te!
Uspiješ li, nestat ću, kako rekoh.
Idemo! Drugo bacanje!
Zaista ćeš nestati, zar ne?
Uspijem li, poštedjet ćeš me. U redu!
Dosta!
Ne baciš li je odmah, ubit ću te!
To! Sunce je zašlo iza oblaka.
Spušta se!
Molim?!
Hej!
Koji vrag…
Ovo je sjajno! Misle da ih hraniš!
Uspio sam! Eto ti!
Ulovio sam i drugu!
Gle! Mačji kašalj!
Bio sam u panici, ali sad se smirujem.
Mogu ja to! Mogu pobijediti!
Slavi koliko te volja… nakon posljednje.
Spreman?
Da! Idemo!
Uspjet ću još jedanp…
Koji vrag?!
Ti si dovukao ove golubove.
Tko je rasuo cijelu vrećicu kokica?
Ti!
Ova… Ova posljednja…
Ako je bacim iznad svjetiljke…
Odlazite! Gubite se!
Nema više hrane za vas!
Hajde! Posljednji put!
Čekaj! Čekaj malo!
Ha! Golubovi ne mogu pojesti goruću kokicu!
Premazao sam je gorivom i zapalio. Neće je pojesti.
To! Spušta se prema meni!
Ne vidim… goruću kokicu!
Ne vidim je od sunca!
Ne vidim je!
Gdje je?!
Presuda glasi… nisam ja kriv!
Mislite: „Ali on je živ.“ Zar ne, velečasni?
Upravo sam zato došao ovamo.
Ne mogu izdržati a da ne kažem nekomu kakav grozni grijeh učinih.
Zahvaljujući skitnici postao sam bogat i mogao sam dobiti što god poželim.
Tako bogat da sam lako mogao naći slugu koji će učiniti sve što mu kažem.
Gospodaru…
Izađite…
Gospodaru…
Ma koliko se puta ispovjedili, moja vas kletva nikad neće napustiti…
Platili ste mi plastičnu operaciju da se pretvorim u vas…
Prevarili ste me i izložili me takvoj jezi…
Neću vam nikad oprostiti… Neću nikad zaboraviti svoju kivnost!
Možeš ići za mnom čak i u crkvu?!
Proklinjem vas…
Kad vam kći bude na vrhuncu sreće, doći ću po vas.
To nema smisla.
Odsad ćemo te neprestano nadzirati
i nećeš nas nikad moći prevariti!
O, to je strašno jezivo!
Okuyasu!
Yukako!
Rohane, je li priča koju smo upravo čuli istinita?
Gospođice, mogu li dobiti ledeni čaj s kuglicama tapioke?
Otkud ste se vi stvorili?
Želiš reći da lažem?
Ne, nisam tako mislio…
Da nije to možda bio samo okršaj između korisnika Standa,
koji nema veze s osvetoljubivim duhovima?
Taj se duh čini vrlo strpljivim.
Da te opsjeda cijeli život! Ja bih poludio…
Koichi, ako te duh počne opsjedati, samo mi odmah reci.
Riješit ću ga se jednom zauvijek!
Ah, da… Hvala…
Što je odonda bilo s njim? Ja, Rohan Kishibe, još ne znam.
Iduće godine ili one poslije…
možda opet odem onamo da ga vidim.
Nije odustajao kad ga je duh opsjedao.
Sam kroči kroz život, ali optimistično.
Mislim da je zao,
ali divim se njegovoj žilavosti.
Možda ja jedini tako gledam na to.
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić