EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
Altså, Mr. Kishibe…
Jeg har en stor tjeneste å be om i dag.
HIROSE KOICHI, ELEV PÅ VIDEREGÅENDE
KISHIBE ROHAN, MANGATEGNER
Å? Hva er det, Koichi?
Jeg skal faktisk til utlandet til våren, i skoleferien.
-Skal du det? Hvor? -Til Italia.
Hva…! Italia?
Kan du bruke Himmelporten til å skrive i meg: "Jeg snakker italiensk?"
Hvorfor i all verden skulle jeg gjøre det for deg?
Jeg har aldri vært alene i utlandet før, så jeg er nervøs.
Så jeg vil gjerne snakke språket i det minste!
Vær så snill!
Skal du til Italia? Da skal jeg fortelle om opplevelsene jeg hadde der.
Hva?
Da vi møttes, måtte jeg stanse serien min på grunn av skaden han ga meg.
Da dro jeg til Venezia for å gjøre undersøkelser til neste mangahistorie,
og jeg var der alene i omtrent åtte dager.
Det var da jeg støtte på denne historien.
En svært rar historie…
EPISODE 16: I EN SKRIFTESTOL
Historien jeg forteller deg, er det jeg, Kishibe Rohan, hørte med mine egne ører.
Det var en skrekkelig hendelse.
Vet du hva en "skriftestol" er?
Alle italienske kirker har en.
Den har to trekasser som ser ut som telefonbokser.
Sognepresten setter seg i den med gardinene,
mens menighetsmedlemmet setter seg i den andre.
Det er et lite vindu mellom de to kassene,
så stemmene kan høres gjennom vinduet.
Men presten og menighetsmedlemmet kan ikke se hverandre.
Vinduet lar menighetsmedlemmet tilstå sine "synder",
mens privatlivet deres er godt beskyttet.
Du kan ikke holde en hemmelighet skjult i dypet av ditt hjerte i årevis.
Jo alvorligere hemmeligheten er, desto mer lider hjertet.
En skriftestol er et sted der sjelen blir renset for synd,
og den ble til gjennom klokskapen til fortidens folk.
Det er ikke lov, men jeg tok noen bilder da presten ikke var der,
og jeg så nøye på utformingen og materialene i utskjæringene.
Og bare for å ha opplevd det, tenkte jeg at det kunne være lurt å skrifte selv.
Så jeg gikk inn.
Det ville gjøre arbeidet mitt realistisk.
Fader, jeg er her for å skrifte.
Jeg har begått en stor synd.
Hva…
Jeg orker det ikke mer. Jeg må fortelle deg det, fader.
Jeg får ikke sove uten å skrifte.
Jeg sverger på det!
Jeg visste ikke da at kassen med gardinen var for presten.
Denne mannen trodde at jeg var presten.
Men… Var ikke dette et lykketreff?
Hva var den "store synden" hans? Jeg kunne like gjerne høre ferdig.
En virkelig erfaring gjør arbeidet realistisk.
Det spiller ingen rolle hvem som hører på ham.
Det er jo tanken på at han har skriftet for presten, som betyr noe for ham.
Fader, er det noe galt?
Nei, det er ingenting. Vær så… Jeg mener, fortsett.
Ja, men hvor begynner jeg?
Tja, den kvelden.
Ja, alt startet den kvelden.
Jeg var 24 år gammel da, og jobbet på et marked der de solgte mat.
Jeg gjorde fysisk arbeid.
Jeg stablet sekker med mais på en bil eller bar dem til lageret.
Det var hardt arbeid. Jeg var så opptatt at jeg ikke hadde tid til å treffe jenter.
Jeg hatet virkelig denne jobben.
Den kvelden, klokken var over seks. Jeg jobbet overtid som vanlig.
Det var da den mannen dukket opp.
Han sjanglet fremover med tomme øyne og skittent hår. Han stinket.
Jeg så det med en gang. Han var en uteligger.
Gi meg noe å spise, vær så snill.
Stemmen hans var ynkelig.
Han fortsatte å kikke bort på maten min på bordet.
Plutselig begynte jeg å bli sint.
Jeg hadde slitt livet av meg,
mens han hadde hengt rundt bak stasjonen eller i en park.
Og han våget å be meg om mat! For en egoistisk dust!
Jeg jobber og får lønn, og kjøper mat for de pengene.
Hvorfor gjør ikke du det samme?
Jeg skal gi deg mat etter at du har båret alle sekkene inn på lageret.
Jeg… skal jobbe. Men gi meg litt mat først.
Jeg har ikke spist på fem dager. Det er helt sant.
Bare litt mat. Jeg skal jobbe etterpå, jeg lover!
Det tviler jeg på.
Du får bare lønn når du er ferdig med jobben.
Skal du gjøre det eller ikke?
Hei! Hvorfor plukker du bare opp den lille?
Disse er dine!
Bli ferdig med disse om en time, ok? Jeg vil hjem snart, skjønner du!
Skynd deg da, for pokker! Hvis du vil spise, må du bli ferdig snart!
Han er en lat jævel, han der.
Han må få seg en lærepenge.
Hei! Ikke lat som du falt, bare fordi du vil drive dank!
Du har ikke jobbet i ti minutter engang!
Drive dank?
Prøver du å fortelle meg at jeg ser ut som jeg driver dank?
Hva i svarte?
Jeg er nå dypt fortvilet, dypere enn det mørke havet,
på grunn av deg!
Jeg skal aldri glemme ansiktet ditt!
Du skal få betale for dette.
Jeg skal komme tilbake når du er aller lykkeligst! Det skal jeg!
Jeg skal komme tilbake for å ta deg. Så vær forberedt!
Å! Se! Det ligger noen under sekken!
-Han er død! -Jøss, han er død!
Rop på en lege! Eller ring politiet!
Jeg visste det ikke.
Jeg visste ikke at han virkelig ikke hadde spist på fem dager!
Ro deg litt… Jeg mener, vent et øyeblikk.
Sa du at uteliggeren snakket siste gang etter at han var død?
Er du sikker på at du ikke drømte?
Drømte? Jeg skulle ønske at det var en drøm.
Den virkelige skrekken begynte nå, fader.
Etter det ble jeg plutselig så heldig at det nesten føltes skummelt.
Jeg arvet penger av en fjern slektning.
Jeg vant tolv rette i tipping.
Jeg solgte tomten jeg kjøpte for de pengene og fikk et stort utbytte.
Så fikk jeg ideen om å lage snacks og cornflakes av maisen,
noe som umiddelbart ble kjempepopulært.
Produktene solgte fantastisk over hele verden.
Jeg hadde ikke hatt noe med jenter å gjøre, men giftet meg
med en supermodell som hadde vært med på moteuken i Milano.
Jeg tjente så mye at jeg ikke kunne bruke alt.
Der jeg bor nå, har jeg 15 tjenere og tre sjåfører.
Dette sjokkerende hellet gjorde meg alltid nervøs.
Innerst inne tenkte jeg alltid på den døde mannen.
Så fikk jeg barn.
Pappa!
-Ei søt jente som ligner på moren. -Pappa!
Se, pappa. Er du klar? Fortsett å se!
-Å nei, jeg bommet! -Glem det, det var så nære på.
Du lukket øynene. Prøv igjen.
Ja!
Da jeg så på datteren min som lekte på plassen,
kunne jeg ikke la være å tenke: "For en lykkelig mann jeg er."
Som jeg lovet…
Som jeg lovet, er jeg tilbake. For å ta deg, din elendige jævel!
-Går det bra? -Hold kjeft!
Ta det med ro, jeg låner bare kroppen til datteren din.
Hold opp!
-Du gjør en feil. Alt var din egen skyld! -Min egen skyld?
Du har hatt all den flaksen du trenger de siste årene, hva?
Rikdom, berømmelse, familie, hva?
Tror du at du skaffet deg dem helt selv?
Jeg har hjulpet deg i skjul!
Så når du faller fra pidestallen din,
vil du få kjenne det jeg følte: fortvilelse!
Imidlertid…
Jeg tar hevn så min sjel kan berges.
Men om du dør og tror at alt var min egen skyld, ville det være synd.
Så jeg skal gi deg en sjanse.
Om det er min skyld eller ikke, skal avgjøres av Gud.
Vi får se om du har noen fremtid. Du får prøve lykken.
Om skjebnen er på din side, bærer jeg nag mot deg uten grunn.
Da skal jeg ikke drepe deg, bare forsvinne.
Vi skal be skjebnen om å bedømme det.
-Vil du prøve lykken eller ikke? -Jeg vet ikke hva du snakker om.
Du behøver bare å si ja eller nei!
Hvorfor meg?
Svar meg! Om du ikke vil prøve, kapper jeg bare av deg hodet!
Jeg skal prøve!
Jeg har ikke noe valg, har jeg vel?
Bra. Ta den!
Hva?
Du kan se skjebnen din gjennom en ubetydelig liten ting.
Kast popkornet høyere enn den gatelykten og fang det med munnen.
Tre ganger på rad.
Lykkes du, er skjebnen på din side, og jeg skal gi opp og forsvinne.
Kan en så ubetydelig ting…?
Dette handler også om min sjel! Kaller du den ubetydelig?
Start når jeg klapper i hendene.
Om popkornet ikke går høyt nok eller du starter for sent, dreper jeg deg.
-Klar? Sett i gang! -Vent et øyeblikk!
Høyden er grei.
Hvorfor skjer dette med meg?
Der! Det kommer ned foran meg.
Nei…
Å nei!
Jeg kan ikke se!
Det var nære på. Men jeg klarte det!
Jeg fanget det!
Det andre kastet, nå. Gjør neste popkorn klart.
Vent litt. Akkurat nå blindet solen meg.
-Jeg kan gjøre det i skyggen, ikke sant? -Hva er det neste du vil kreve?
Det skal skje nå! Og dette er stedet!
To ganger til. Ok? Mislykkes du, dreper jeg deg!
Lykkes du, skal jeg forsvinne slik jeg lovet.
Gjør det, nå! Det andre kastet.
Du forsvinner virkelig, ikke sant?
Om jeg lykkes, skal du skåne meg, ok?
Nå holder det! Om du ikke kaster det nå, dreper jeg deg!
Ja! Sola er bak en sky.
Det kommer rett ned.
Hva?
Hei!
Hva i…
Dette er bra! De tror at du mater dem.
Jeg klarte det! Der fikk du den. Jeg fanget det andre også!
Ta den, du! Det er kjempelett.
Jeg hadde panikk, men nå begynner jeg å bli roligere.
Jeg kan klare det. Jeg kan vinne!
Du kan feire så mye du vil, etter det siste.
-Er du klar? -Ja da! Kom igjen.
Jeg skal gjøre det en gang t…
Hva i all verden?
Det er du som fikk duene ned hit.
Hvem var det som sølte ut hele popkornposen?
Det var deg!
Dette siste…
Om jeg kaster det høyere enn gatelykten…
Gå vekk, bare stikk av! Det er ikke mer mat til dere.
-Kom igjen. Siste gang. -Vent! Vent et øyeblikk!
Duene kan ikke spise et brennende popkorn!
Jeg tok olje på det og tente på. Det spiser de ikke.
Ja! Det kommer rett ned.
Jeg kan ikke se det brennende popkornet.
Jeg kan ikke se det mot solen. Jeg ser det ikke!
Jeg ser det ikke! Hvor er det?
Dommen er at det ikke var min skyld!
Du tenker: "Men han lever", ikke sant, fader?
Det er akkurat derfor jeg kom hit.
Jeg orket ikke å la være å fortelle noen om den fryktelige synden jeg har begått.
Uteliggeren gjorde meg så rik at jeg kunne få alt jeg ville.
Så rik at jeg lett kunne finne en tjener som ville gjøre alt jeg ba om.
Herre…
Kom ut.
Herre…
Uansett hvor mange ganger du tilstår, blir du aldri kvitt forbannelsen min.
Du betalte meg for å få plastisk kirurgi.
Du lurte meg og lot meg oppleve noe så forferdelig.
Jeg tilgir deg aldri. Jeg vil aldri glemme det du gjorde mot meg.
Kan du til og med følge etter meg inn i kirken?
Jeg forbanner deg.
Når datteren din er aller lykkeligst, skal jeg komme og ta deg.
Glem å komme og ta ham.
Fra nå av skal vi holde øye med deg hele tiden,
så du aldri kan lure oss!
Det er så skummelt!
Okuyasu! Yukako!
Rohan, er den historien sann?
Hei, du, kan jeg få en boblete med melk?
Hvor kom dere fra?
-Sier du at jeg lyver? -Nei, jeg mente ikke det.
Det kan jo bare være slåssing mellom standbrukere,
og at det ikke har noe med hevngjerrige ånder å gjøre?
Uansett, det høres ut som en tålmodig ånd.
Å bli hjemsøkt hele livet! Jeg ville blitt sprø.
Om en ånd begynner å hjemsøke deg, sier du bare fra til meg.
Jeg skal bli kvitt den en gang for alle!
Å ja. Takk…
Hva skjedde med ham senere? Jeg, Rohan Kishibe, vet det ikke ennå.
Neste år, eller året etter det, kan jeg like godt dra dit igjen for å treffe ham.
Han ville ikke gi opp da ånden hjemsøkte ham.
Han møter livet alene, men med en positiv holdning.
Jeg syns at han er ond, men kan beundre utholdenheten hans.
Kanskje jeg er den eneste som tenker sånn.
Tekst: S. Marum