Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
НОЩ. ИНТЕРИОР. СТЕНА
Кой е? - Отворете, моля.
Кой е? - Пазачът, господине.
Да?
Добър ден. Някой да е влизал тук?
Какво имате предвид?
Една избягала жена е влязла в сградата. Полицията я издирва.
Как така избягала?
Казаха, че била заловена, но после избягала.
Влязла е в нашата сграда,
но след това никой не я е виждал. - И?
Идвала ли е тук? Чували ли сте нещо?
Как да дойде? Вратата беше затворена.
Знам, но може да е влязла откъм аварийните стълби.
Не знам.
Бях в банята, нищо не съм чул.
Може ли да погледнете?
Добре.
Искате ли да влезете? - Не.
Проверете сам и кажете, ако я видите.
Добре. - Довиждане.
Какво е направила? - Не знам, чух различни версии.
Казват, че влязла, че излязла...
Свържете се с участъка
и кажете да изпратят подкрепление.
Ще ви докладвам.
Ало? Насрин?
Здравей. Виждала ли си Махбобе?
Дето работи в кухнята.
Имаш ли й телефона?
Господи!
Таха беше с нея.
Не, тръгнах към теб и го оставих с нея.
Като се върнах, я нямаше.
Къде си сега?
Можеш ли да се върнеш?
Знам. Моля те!
Не знам, не я видях.
Насрин, моля те, направи нещо.
Не мога. Измъкнах се...
Да.
Ще отидеш ли?
Моля те, обади ми се.
Насрин, моля те, обади ми се, ще чакам.
Благодаря ти. Чао.
Да?
Отвори, Нариман е.
Вземи това, че ми пари.
Къде е той? - Каза, че идва.
Пак не си си пил хапчетата.
Е, и? - Ще ослепееш.
Не съм ли вече ослепял?
Ще загубиш изцяло зрението си.
Може ли да вляза? Добър ден.
- Даде ли му супата?
Да. - Закрий си окото.
Съседът до вас ви изпраща това. Извън града е.
Колко пръста виждаш?
Два.
А сега?
Не виждам.
Докъде можеш да ми проследиш ръката?
Не я виждам. Само сянка.
Покрий другото око.
Казах му, но нищо не знаел.
На какво разстояние виждаш?
Не я виждам. Мярва ми се само като минеш през светлината.
Сега ще му кажа.
Свали.
Дочуване.
Не си слагаш капките, нали? - Не.
Домакинът свика събрание в апартамент 8. Трябва да дойдете.
Какво иска?
Сигурно е заради избягалото момиче.
Аз какво общо имам?
Заръчаха да ви кажа. - Къде са капките?
На хладилника. Казахте ми вече.
Просто се отбийте, да чуете какво ще кажат.
Предадохте ми вече, хайде вървете си.
Казах ти да ги капеш на четири часа, или ще стане инфекция.
Капах един-два пъти, но не ми се занимава.
Как така не ти се занимава?
Без тях няма да виждаш абсолютно нищо.
Не мигай. Завърти.
Не мигай.
Скоро зрението ти ще изчезне напълно, тотално.
Използваш чужди думи, за да ти повярвам ли?
Защо е този сарказъм?
Вдигни си главата.
Искаш ли да спра да идвам и да се наложи ти да ме посещаваш?
Не съм те молил да идваш.
Така ли ми се отблагодаряваш?
Всички ходят на събранията,
а теб само армията може да те извлече.
Добър ден. - Добър ден. Хайде стига.
Защо да идвам да обсъждам нещо, с което не съм запознат?
Може само да слушаш.
Придвижването ми е трудно.
Трябва да моля някого да ми помогне.
Само стани, аз ще ти помогна.
Избърши си очите. Не с ръка.
Вземи.
Оставих хапчетата на масата.
Пий по едно всеки ден.
Дай ръка. Ето.
Докторе, обувките ви кални ли бяха?
Не, защо?
Имал ли си гости?
Освен доктора, Мохтари мина преди малко.
Обувките на доктора не са кални, а Мохтари не е излизал от сградата.
Какво бих могъл да крия?
Не знам. Ако дойдат, няма да питат.
Ами нека дойдат. Защо се месиш?
Момичето е извършило престъпление, не се забърквай.
Какви ги приказваш? Как бих могъл да направя нещо, дори да исках?
Че защо да искаш?
За бога!
Трябва да кажа на всички. Уведоми ни, ако я видиш.
Мислиш, че виждам ли? - Не забравяй капките.
Хубаво извинение имаш.
Чакай, и аз идвам.
Има ли някой тук?
Как така е изчезнал?
За бога, Насрин, направи нещо! Момчето не може да говори, ще...
Не мога, навсякъде има полиция. Не мога да изляза.
Не, чуй ме, Насрин...
Не можех да говоря. Какво стана? Отиде ли?
Как така не е бил там?
Намери ли телефона на Махбобе?
Къде живее?
Ами ако той не е с нея?
Насрин, защо не разбираш?
Знам. Ами ако той не е с нея?
Провери ли навсякъде?
Как така е изчезнал?
За бога, Насрин, направи нещо! Момчето не може да говори, ще...
Не мога, навсякъде има полиция. Не мога да изляза.
Не, чуй ме...
Добър ден.
Не се бойте, не ви мисля злото.
Защо не отговаряте? Нищо няма да ви направя, не се страхувайте.
Защо плачете?
Къде ще отидете?
Обградили са сградата. Ако излезете, ще ви хванат.
Не знам какво сте направили, но...
Вдигнете.
Вдигнете, може да е приятелката ви.
Насрин, нали? - Насрин, не те чувам.
Ало? Не те виждам.
Защо не вдигате?
Вдигнете.
Може да има новини за детето ви.
Говори по-силно, не те чувам. - Обадете се.
Вдигам си ръката, виждаш ли я?
Виждаш ли ме?
Къде на портата?
Да, видях те. Чакай ме, идвам.
Наглеждай го за малко, Махбобе.
Не, не говоря на теб.
Чувате ли ме?
Госпожице?
Не искате ли да говорите?
Може ли...
- Пуснете ме!
Не се страхувайте.
Това е съседът ми, той не е добре.
Защо се държите така?
Той скоро ще се успокои.
Слушате ли ме изобщо?
Пуснете ме!
Защо не говорите?
Ще ми счупите ръката!
Чувате ли ме?
Пуснете ме!
Оставете ме да говоря!
Нищо лошо не съм направил.
Оставете ме да говоря! Пуснете ме!
Хайде, по-бързо.
Добре ли си? - Защо го отвеждат?
Не знам, ела.
Нещастник такъв! Пусни ме!
Няма нищо, не се страхувайте.
Пуснете ме!
Чувате ли?
Кажете нещо.
Той ще се успокои.
Госпожице?
Какво стана?
Госпожице...
Госпожице?
Назад!
Няма да допусна никого.
Няма да се успокоя!
Пуснете ме!
Какво чакаш?
Какво правят? - Не знам, хайде ела.
Г-н Рахими! Хайде... - Извинете.
Г-н Рахими, и тя ще се подпише.
Ето тук.
Напишете си името.
Като се подпишат, ще влезем да говорим...
Не мога да остана, Таха ще се уплаши.
Иди да го вземеш. - Не, тук стана опасно.
Ще се успокоят. - Не мога да остана, напрегнах се.
Чакай... Лейла! - Не мога, ще ти звънна довечера.
Дръпнете се назад! Назад!
Стани. Махни се, гадино, ще я убиеш!
Стани.
Какво търсиш? - Чантата си.
Внимание! На вас говоря.
Нарушителите на реда ще бъдат дадени под съд.
Вслушвайте се в предупрежденията на полицията!
Таха?
Махбобе! Таха!
Господине, моля ви! - Качвайте се!
Синът ми е там!
Тихо! Сядайте и мълчете!
Влизайте вътре.
Умолявам ви, господине!
Синът ми изчезна.
Не затваряйте вратата. - Тръгвай.
За бога! - Тихо!
Пуснете ме да сляза. - Не мога.
За бога! - Не е възможно.
Умолявам ви, синът ми остана там!
Защо сте го довели?
Нищо лошо не съм направила, кълна се.
Господине! Спрете буса!
Ето го! Това е синът ми!
Млъкнете, стига сте крещели!
Спрете, за бога! - Карай.
Моля ви, синът ми е болен!
Обадете се на някого. - Нямам близки.
Мъжът ви да дойде. - Той почина. Спрете, моля ви!
Не може да слезете. Кажете в управлението, като стигнем.
Пуснете я да слезе. - Млък!
Карайте ни където искате, но нея я пуснете.
Ако спрем, ще трябва да се замесим.
На жената не й е добре.
Защо не разбираш?
Млъкнете, да му се не види! Сядай!
Какво става?
Чуваш ли ме, Мовахед?
Госпожице?
Защо чукаш така?
Как чукам?
Защо не отваряше?
Бях в тоалетната.
Това е г-н Каса'ее. Иска да говори с теб.
За какво?
Може ли да влезем? - Защо?
За да поговорим.
Нали говорим?
Проблем ли е да влезем?
Не.
Имате ли заповед?
Не.
Сам ли живеете тук?
Да.
Женен ли сте?
Не.
Къде са близките ви? - В Кюрдистан.
Поддържате ли връзка?
Не.
Защо?
Не одобряваха работата ми и спряха да ми говорят.
С какво се занимавате?
Сега съм безработен.
Но наскоро получи писмо.
Ти домакин ли си, или клюкар? - Не съм дошъл да се караме.
Спри да си вреш носа в живота ми.
Просто изслушай господина и отговори на въпросите.
Познавате ли я? - Коя?
Тази, която ви пише писма.
Трябва ли да отговоря?
Да, трябва.
Аз...
... съм я виждал само веднъж.
И е толкова запленена от вас, че ви пише писма?
Не съм казвал, че е запленена от мен.
Не знам, може би... чувства, че ми е задължена.
Добре.
Щом толкова помагате на хората,
помогнете ни и кажете къде е момичето.
Кое момиче?
Значи твърдите, че не знаете нищо?
Всички ли разпитвате?
Разпитваме когото е необходимо.
Е?
Нямам какво да кажа.
Г-н Али...
Избягалата жена е причинила смъртта на полицай.
Разбирате ли? - Мен какво ме засяга?
Засяга ви, защото който й е помогнал да избяга,
ще получи между шест месеца и три години затвор.
Нищо не знам.
И не съм помагал на никого да избяга.
Защо е мокро тук? - Къде?
До креслото.
Вода. Пиех вода и разлях.
И после занесохте чашата в спалнята?
Да речем, че ви кажа къде е.
Кой?
Нали уж нищо не знаете?
Не, но ако знаех... Какво печеля?
Нищо, ще изпълните гражданския си дълг.
Откъде се излиза на аварийните стълби?
Разхвърляно е, не влизайте там.
Заповед ли ми трябва?
След толкова време още ли не знаете къде са ви нещата?
Как тогава може да прочетете писмо?
Може ли да ми подадете ръка?
Помогнете му.
Стой!
От другата страна на сградата.
Какво беше това?
Не знам, господине. Отивам да проверя.
Изглежда са видели жена на аварийните стълби.
Къде е сега?
Слизала по стълбите, но са я видели и се е върнала.
Сигурно е влязла в някой апартамент.
По-точно? На кой етаж?
Аз бях в другия край на сградата.
Като й наредиха да спре, дойдох тук.
Питай за точното й местонахождение.
Изглежда е влязла в апартамент на шестия етаж.
Постави някого на пост и върви там.
Слушам.
Тази врата винаги ли я държите отворена?
Понякога. - Затворете.
Кракът ви добре ли е?
Не, свикнал съм. - Но не е приятно.
Вие идете на шестия етаж и ми докладвайте.
Добре.
Честито! - Какво?
Нищо.
Гледайте си вашата работа, г-н Али.
Другия път, като дойда, ще поговорим повече за писмото.
Госпожице?
Госпожице, тук ли сте?
Тръгнаха си, може да излезете.
Госпожице...
Защо не вдигаш? Цяла сутрин ти звъня.
Не се стряскай, имам новини за Таха.
Чуваш ли ме? Ало?
Ало?
Чуваш ли ме, Лейла?
Ало? - Ало?
Ало? Аз...
Избраният номер е зает. Моля, опитайте по-късно.
Мислех, че сте си тръгнали и няма да се върнете.
Щях да си тръгна, но съм си изтървала телефона.
Върнах се да го взема.
Оставих го на дивана.
Мисля, че батерията се изтощи.
Благодаря.
Аз...
Оставих ви нещо за ядене.
Няма ли да хапнете?
Хапнах.
Беше вкусно.
Щях да си тръгна...
... но съм си изпуснала телефона.
Върнах се да го взема.
Оставих го на дивана.
Мисля, че батерията се изтощи.
Аз...
... ви оставих нещо за ядене.
Няма ли да хапнете?
Благодаря.
Мислех, че сте си тръгнали и няма да се върнете.
Батерията се е изтощила. Имате ли зарядно?
Нямам телефон.
Какво ще правя сега?
Синът ми е някъде навън.
Няма ли кой да го вземе?
Нямам си никого.
Братя, сестри? - Не.
Ами приятелката ви?
Тя е колежка от завода. От вчера го търси.
Каза, че не можела да го намери, изгубил се е.
Звъня веднъж, докато ви нямаше.
Насрин ли? Какво каза?
Каза...
Аз мълчах, за да не затвори.
Какво каза, намерила ли е сина ми?
Не знам, така изглежда.
Искаше да каже, че го е намерила, но...
Каза ли го? - Не.
Връзката прекъсна, но това щеше да каже.
Наистина ли?
Да, така мисля.
Поне така подразбрах.
Благодаря Ти, Господи!
Поседнете. - Благодаря Ти, Господи!
Някой видя ли ви да влизате?
Мисля, че не.
Но не мога да си тръгна, долу е пълно с полиция.
А сутринта как излязохте?
Не излязох. Като се свестих, видях, че ги баламосвате.
Съжалявам, че имате неприятности заради мен.
Няма нищо.
Слизах надолу, но изведнъж ме видяха на стълбите.
Върнах се нагоре и се скрих зад един климатик.
Имаше и метална ограда и не ме видяха.
Казаха, че сте влезли в друг апартамент.
Не, бях се скрила зад климатика. Стоях там, докато се стъмни.
И никой не се качи?
Не, но през цялото време бяха долу.
Какво сте направили? - Нищо, кълна се.
Просто бях там... Не ни бяха плащали заплатите...
Тихо, тихо. Добре, няма значение.
Оставете.
Седнете.
Кракът ми кърви, ще ви оцапам стола.
Няма нищо, седнете.
Да донеса ли нещо да сложите върху раната?
Не, благодаря.
Казват, че е починал полицай.
Не знам какво е станало, кълна се.
Нищо не съм направила.
Оставих детето при приятелката си и се отдалечих.
Като се върнах, го нямаше.
Опитвах се да го намеря...
Тихо!
Седнете и мълчете.
Не мърдайте.
Виждали ли сте някого на стълбите?
Ей!
Виждали ли сте някого?
Върнете се в леглото.
Тръгна си.
Казах, че си тръгна.
Моля за внимание. Говори полицията.
Избягала заподозряна се крие в сградата ви.
Моля, запазете спокойствие. Г-це Мовахед!
Г-це Лейла Мовахед, идентифицирана сте
и няма къде да избягате.
Нямате изход. Сградата е обградена от полиция.
Детето ви е в неизвестност
и не може да се намери, ако не се предадете.
Името ми...
Успокойте се. - Той казва името ми.
Успокойте се, всичко ще се нареди. Седнете.
Синът ми... - Седнете там.
Той каза, че синът ми е в неизвестност.
Лъже.
Успокойте се. - Синът ми...
Синът ви е с приятелката ви.
С нея е, седнете. - Синът ми!
Таха! - Таха е добре. Седнете ей там.
Таха! - Казах да седнете!
Млъкнете и седнете!
Синът ми! - С приятелката ви е, чуйте ме.
Той е в безопасност.
Изчезнал е. - Не е изчезнал.
С приятелката ви е.
Успокойте се за малко. Чувате ли ме?
Чувате ли какво ви казвам?
Чувате ли? - Чуваш ли, Мовахед?
Познавате ли я? - Работи в отдела за кашони.
Стиснала си е челюстта. - После ще я изпратя в клиника.
Жената има епилепсия.
Не мога да я пусна сега. - Сложете нещо под главата й.
Дай ми това!
Детето ви е в неизвестност. Няма да се намери,
ако не се предадете.
Повтарям: г-це Мовахед, няма къде да избягате.
Живущите ще уведомят полицията,
ако видят непознато лице.
Тя е по-добре, идва на себе си. - Как сте?
Не съм лекар, но нося отговорност за тях.
Сякаш сте заловили крадци. Вие сте по-лош и от крадец.
Мери си приказките! - По-тихо, на горката жена й е лошо.
Не се заяждай с него. - Държи се, сякаш сме убийци.
Не ме карайте да прибягвам до крайности.
Насрин... - Коя е Насрин? Добре ли си?
Какви ги приказвате? Не зависи от мен.
Дайте й вода. - Няма вода.
Дайте й вода! - Откъде да я взема?
Моля ви, спрете. - Хайде не започвайте пак.
Синът ми е сам по улиците, спрете.
Полицията ще го намери.
Нямате ли съвест? - Затворете си устата!
Синът ми е болен, ще се изплаши в тълпата.
Ами да не сте ходили там, сама сте си виновна.
Не са ни плащали от четири месеца.
Млъкнете!
Да не сте посмели!
Премести си крака.
Вдигни глава.
Той не диша.
Чувате ли ме?
Внимателно.
Хванете ръката ми.
Искате ли да ви помогна?
Донеси ми телефона от колата, по-живо!
Извикайте линейка.
Кажи им да затворят края на улицата.
Дръпнете се.
Карими, на теб говоря.
Назад, назад! - 1725, чувате ли ме?
Хванете я, не я оставяйте да се измъкне.
Шосе "Шариф", посока запад.
Стана катастрофа. Изпратете линейка възможно най-скоро.
Дръж колата под око.
Седнете.
На вас говоря, седнете.
Не се страхувайте.
Искате ли вода?
Не трябва ли да пиете някакво лекарство?
Аз не... - Какво?
Не го нося у себе си. Беше в чантата ми, а съм я загубила.
Епилепсия ли имате? - Да.
И сестра ми имаше.
Те тръгнаха ли си?
Не ги чувам, но сигурно още са наоколо.
Не казахте ли...
... че Насрин е намерила детенцето ми?
Да.
Тя ли ви каза? - Да.
Както ви обясних,
връзката прекъсна.
Но щеше да го каже.
А те какви ги говорят?
Твърдят, че синът ми е изчезнал. - Не знам.
Мисля, че го използват, за да ви накарат да излезете.
Ами ако казват истината?
Дори да е така, как ще го намерите?
Излезете ли навън, ще ви арестуват.
Но аз нищо не съм направила, не знам защо ме преследват.
И те не са сигурни, че сте направили нещо.
Избягали сте и са решили, че сте важно лице.
Не съм избягала.
Само се върнах за сина си.
Не знам какво да кажа.
Ще ви задържат за дълго време, докато...
... докажете, че сте невинна.
Какво бих могла да направя?
Докога трябва да се крия? Кълна се...
Успокойте се.
Кой е? - Отвори, Нариман е.
Почакай, зает съм. - Побързай.
Стойте тук, той няма да влезе в тази стая.
Не, седнете там.
Как се казва лекарството? - Кое лекарство?
Което не е у вас. - Фенитоин.
Как? - Фенитоин, капсули са.
Фенитоин. Той ще го знае, нали? - Да.
Идвам.
Добър ден. - Леле!
Колко е възпитан!
Казва "добър ден".
И си е пил хапчетата. А използвал ли е и капките?
Да.
Истински отличник!
Ела да седнеш тук.
Донесох ти цигари.
Покрий си окото.
Колко далече?
Няма разлика, еднакво е.
Няма да се промени.
Просто не бива да се влошава. Покрий другото.
Може ли да ми донесеш едно лекарство?
Какво лекарство?
Фентоин. - Фенитоин.
За какво ти е? Епилепсия ли имаш?
Да.
Имаш епилепсия?! Откога?
Защо не си ми казвал?
Отдавна съм епилептик.
Скоро не бях имал пристъп, но се случи отново.
Как така скоро не си имал? Епилептик ли си, или не си?
Искам да кажа, че е от нервите.
Като съм стресиран, губя контрол.
Сигурен ли си, че е епилепсия?
Да, лекар ми го е казвал.
Лекар, значи. Не знам.
А защо си стресиран?
Заради цялата тази история с избягалото момиче.
Вече стана проблем на всички.
Защо просто не им каза къде е да не ти тежи?
Откъде да знам къде е?
Къде са капките? - На шкафчето. Какво имаше предвид?
Нищо. "Какво имаше предвид"!
Видя ли каква суматоха стана сутринта?
А какво да правят, нали трябва да я намерят.
Още ли са тук?
Полицаите ли?
Да, долу на вратата и до аварийните стълби.
Колко са?
Откъде да знам, да не съм ги броил?
Капеш ли капките на всеки четири часа?
Горе-долу.
Защо толкова се интересуваш?
Просто така.
"Просто така"!
Само не се забърквай.
Те вече са те взели на мушка.
Кой? Онзи, дето проверява апартаментите ли?
Няма значение.
Или не казвай нищо, или не се занасяй с мен.
Слушай, момко...
Седемнадесет години работих в съдебна медицина.
Виждал съм неща, които дори не искам да си спомням.
Намеквам ти да си пазиш гърба.
Престъпление ли е да получаваш писма?
Да съм говорил за писма?
Кога ще ми донесеш лекарствата?
Наистина ли е необходимо?
Казвам ти, от два дена получавам пристъпи.
Оставям ги на плота.
Първо ще трябва ЕЕГ.
Защо? Казвам ти, че не съм добре.
Ще говорим по-късно.
Между другото, докторе...
Имаш ли зарядно?
Зарядно за какво?
За телефон.
Че ти имаш ли телефон?
Да, и искам пак да го използвам.
А какъв е? - В смисъл?
Телефонът ти. Какво зарядно да донеса?
Сега не си спомням. Ще проверя и ще ти кажа.
Добре. Провери.
Ако не можеш да провериш, питай.
Какво да питам, кого?
Същият човек, който ти е казал за лекарствата.
Али? - Да?
Нищо.
Той досети ли се?
Мисля, че да.
Ще каже ли на някого?
Не знам, едва ли.
Много съжалявам.
Не исках да...
Навлякох ви неприятности.
Не, грешката беше моя.
Ще си тръгна.
Как така? Ще ви хванат.
А какво да правя?
Ако излезете, няма да намерите сина си.
Но вие казахте, че Насрин го е намерила.
Така е.
Имах предвид, че...
... ще ви арестуват.
А какво да правя? Да чакам, и после какво?
Ако си тръгнете, какво ще направите?
Постойте още малко.
Все ми се струва, че можем да измислим решение.
Може да стане нещо, което...
Излезете ли сега, просто ще ви арестуват.
Да изчакаме още малко, утрото е по-мъдро от вечерта.
Чувате ли? - Да.
Ще намерим решение.
Г-н Али... - Да?
Вие...
Вие сте добър човек.
Простете ми, аз...
... ви създадох много проблеми.
Не, не е така.
Съжалявам.
Момент.
Да? - Някой чука на вратата.
Чука на вратата? - Да.
Ей сега идвам.
Кой е?
Кой е там?
Защо не отговаряте?
Знам, че сте там. Какво искате от мен?
Какво искате? Защо не ме оставите на мира?
Извинете за безпокойството, имате писмо.
Писмото беше отворено.
Знам.
Нищо ли няма да кажете?
Те няма да си признаят.
Виждате ли нещо?
Слабо и неясно.
Вечер е тъмно и почти нищо не виждам.
Искате ли да ви го прочета?
Само кажете.
Не целя да... Ако не искате, няма.
Прочетете го.
"В името Божие..." - Седнете.
Простете, че питам,
но защо прокарвахте пръсти по писмото?
Не знам колко време ми остава, докато ослепея.
Опитвам се да свикна. - Простете, не биваше да питам.
Давайте.
"В името Божие. Здравейте.
Надявам се, че сте добре.
Не знам дали получавате писмата ми, или не.
Кълна се, че съм ви много задължена.
Не знам какво да кажа.
Сега, докато пиша, сълзи се стичат по лицето ми.
Едва преди няколко седмици разбрах какво ви се е случило в онзи ден
и ви се кълна, че ме боли.
Всеки ден се моля да се оправите скоро.
Честно казано, не знам какво да ви напиша.
В предишното си писмо споделих, че не ме бива в писането на писма.
Надявам се да има кой да ви ги прочете.
Не очаквам отговор,
защото не мога да напиша адреса си на плика.
Не искам да знаят къде съм.
Но се надявам, че писмата ми стигат до вас,
за да знаете, че винаги ви мисля.
И всеки ден се моля за вас.
Моля се Бог да излекува очите ви възможно най-скоро.
Простете, че съм толкова многословна.
Бог да ви пази!"
Това е всичко.
Разстрои ли ви?
Не, боли ме главата.
Да ви донеса някакво хапче?
Аз ще си го взема.
Ако мога да направя още нещо за вас, кажете.
Не, благодаря.
Лягайте си.
Ще спя тук, ако може.
Легнете в леглото, по-удобно е.
Не, то си е ваше.
Няма проблем. Мога да спя и на дивана.
Добре тогава.
Лека нощ.
Простете, знам, че ви боли главата,
но измислихте ли нещо?
За да си тръгнете ли?
Нямаше да ви безпокоя толкова, ако не се тревожех за Таха.
Не ме безпокоите.
Продължавам да мисля, но...
Още нищо не съм измислил.
Не се притеснявайте, всичко ще бъде наред.
Простете.
Господин Али!
Да? - Някой чука по прозореца.
На стаята ли? - Да. Вика ви по име.
Али!
Али, погледни насам.
Али!
Чуваш ли ме? Али! - Да?
Погледни насам.
Вземи това, нещата ескалират.
Вземи го де.
Пази си гърба. Ако дойдат насам, ще те нападнат.
Кой беше?
Един приятел. Легнете си.
Приятел?! Та той ви даде пистолет.
Спокойно, нищо няма да стане.
Как може да говорите така? Умирам от страх.
Той ви донесе пистолет. Защо не кажете кой...
Моля ви, върнете се в стаята.
Колко е часът?
Бихте ли ми дали чаша вода?
Като си пия лекарствата, не съм на себе си.
Нали искахте вода?
На кого говорехте?
Как влязохте?
По нормалния начин - през вратата.
Донесох ти закуска.
Отворено ли беше? - Да.
Отворено беше. - Не казахте на кого говорехте.
Защо сте тук?
Дойдохме да поговорим.
Колко още трябва да говорим? Оставете ме на мира.
Стига сте се разправяли.
Къде са писмата?
Вас какво ви интересува?
Казах ви, че като дойда пак, ще говорим за тях.
Защо да ви отговарям?
Защо да отговаря, г-н Мослех?
Този негодник отваря писмата. Питайте него какво пише.
Знам какво е написала. Искам да отговорим.
Няма обратен адрес.
И това знам.
Но вие ще ни кажете адреса й. - Не го знам.
Добре, да речем, че е така.
Кажете ни коя е, каква е връзката ви с нея?
Питахте ме...
Питахте ме вече и ви казах, че съм я виждал само веднъж.
Дори не знам как ме е открила.
Аз исках да ви открие.
Но е умна и не е оставила следи.
Какво искате от мен?
Не ви ли стига, че изгубихте зрението си?
Струваше ли си да си съсипете живота за човек, когото едва познавате?
Е? - Напуснете, моля ви.
Няма ли да ядеш?
Млъкни.
Ама че си груб.
Внимание! Внимание! Говори полицията.
Въпреки предупрежденията,
избягалата заподозряна не се е предала.
Това е последно предупреждение за нея и тези, които я укриват.
Те ще се качат.
Няма ли да ни кажете на кого говорехте?
Вървете си, моля.
И няма да ни дадете адреса й?
Не го знам. Кълна се, че не го знам.
Шансовете ви намаляват, г-н Али.
Когато те дойдат, ще знаят как да ви разпитат.
Госпожице? Госпожице?
Госпожице?
Лейла? - Да?
Къде бяхте? - Скрих се в другата стая.
Там не влязоха ли? - Не...
Да?
Ще претърсят жилището. Отворете и се дръпнете назад.
След малко, сега не мога. - Побързайте, няма да чакат.
Ще си тръгна. - Не.
Ще ви навредят. - Не, идете до прозореца.
Защо? - Просто идете до прозореца.
Хайде, по-бързо!
Какво става долу?
Внимавайте да не ви видят.
Говорете.
Има няколко полицейски коли. - Колко?
Пет или шест. - А полицаите?
Много са.
Пребройте ги. - Много са - двайсет, трийсет...
Събрала се е и тълпа зяпачи.
Не мога да ги изброя.
Някои от хората говорят с един полицай.
Единият има радио.
Към сградата тичат спецчасти.
Има и деца.
Уплашени са.
Има и една от онези черни коли...
Онези големите.
Току-що до нея паркира още една.
Сложиха буркан на покрива.
Шофьорът слезе.
Не виждам лицето му.
Пали цигара.
Обърна се.
Пуснете ме!
Нарушителите на реда ще бъдат дадени под съд.
Али!
Али, погледни ме. Али, чуваш ли ме?
Али! Погледни ме де.
Не стой тук, заеми позиция.
Вземи това, нещата ескалират.
Вземи го де! Пази си гърба. Ако дойдат насам, ще те нападнат.
Тръгвай.
Да му се не види.
Г-н Али? Г-н Али?
Г-н Али? - Да?
Добре ли сте? - Да.
Чухте ли какво казах? - Да.
Пак чукаха на вратата.
Кога? - Преди малко.
Агентите ли? - Не знам, не проверих.
Идете да видите.
Всички врати са отворени.
Няколко души говорят.
Не ги чувам.
Няколко идват насам.
Няколко стоят в дъното на коридора.
Не са толкова много...
Изглежда с тях има полицай.
Какво правите?
Чуйте ме.
В момента има полицаи и до аварийните стълби.
Ако стане нещо от тази страна на сградата,
всички ще се втурнат насам.
Като започна да стрелям, тръгвайте.
Тръгвайте, чухте ли?
Не спирайте, бягайте.
Възможно най-далече. - Как така?
Послушайте ме. Ще стрелям.
Бройте до десет и...
... слезте по стълбите от тази страна.
Там няма да има никого, всички ще дойдат насам.
Чувате ли се какво говорите?!
Не, чакайте...
Какво направихте?!
Тръгвайте. - Не...
Спрете! - Вървете!
Не мога...
Тръгвайте.
Вървете!
Бягайте!
Защо...
Хвани този, който хвърля камъни!
Какво стана? - Нищо, качвай се.
Внимание!
Нарушителите на реда ще бъдат дадени под съд.
Чухме исканията ви.
Подобни безредици само ще влошат положението.
Пуснете ме.
Кълна се, че не съм направил нищо.
Господине, моля ви. - Качвайте се!
Синът ми остана там.
Тихо! Сядайте!
Господине, моля ви.
Умолявам ви!
Синът ми изчезна.
Не затваряйте вратата. - Потегляй.
За бога!
Тишина!
Пуснете ме да сляза! - Не мога.
За бога! - Не е възможно.
Моля ви, синът ми остана там.
Защо сте го довели?
Кълна се, че не съм направила нищо лошо.
Господине!
Спрете буса!
Ето го! Това е синът ми!
Хайде стига сте викали.
Мълчете! - Спрете, за бога!
Карай, не спирай. - Моля ви, синът ми е болен.
Обадете се на някого да го вземе. - Нямам близки.
Мъжът ви да дойде. - Той почина. Моля ви, спрете буса.
Не може да слезете сега. Кажете в управлението, като стигнем.
Пуснете жената да слезе. - Млъквайте!
Не бъдете такъв инат, пуснете я.
Инат?! Ако спрем, ще трябва да се замесим.
Жената не е добре.
Защо не разбирате?
Млъкнете, по дяволите! Седнете!
Какво стана?
Слушайте... Не можем да се справим сами.
Тя е по-добре, идва на себе си.
Как си? - Аз нося отговорност за тях.
Каква отговорност? - Ти си по-лош и от крадец.
Мери си приказките. - Млъкни.
Нека жената слезе. - И ти ли ще ми нареждаш?
Третира ни като убийци.
Не ме карайте да стигам до крайности.
Насрин... - Коя е Насрин? Добре ли си?
Тя се съвзе, оставете я да слезе.
Какви ги приказвате? Не зависи от мен.
Нямаме вода.
Дайте й вода. - Откъде да я взема?
Моля ви, спрете. - Млъкнете! Не започвайте пак!
Синът ми е сам по улиците.
Полицията ще го прибере.
Съвест нямате ли? - Млъкнете!
Синът ми е болен, ще се уплаши в навалицата.
Ами да не сте ходили там, вината е ваша.
Не са ни плащали от четири месеца. - Млъкнете!
Спирам. Трябва да й обърнете внимание.
Да не си посмял!
Пусни!
Али?
Лейла! - Да?
Защо се върна? - Не съм излизала.
Защо? Те ще дойдат всеки момент.
Ще говоря с тях.
Какво ще им кажеш? - Ще им обясня.
Ако искаха да те чуят, щяха да те чуят още в буса.
Не мога... - Те се качват.
Не мога! - Чуй ме.
Послушай ме. - Нека говоря с тях.
Няма да помогне. - Ще помогне.
Ще им разкажа какво стана.
Не се приближавай...
Защо не слушаш? - Не мога да си тръгна.
Можеш. - Не мога.
Чуй ме. Успокой се.
Синът ти те чака.
Хванат ли те, повече няма да го видиш.
Не трябваше да ходя там. - Не говори, а бягай!
Не мога!
Веднъж избягах и затова си тук от седем месеца.
Аз съм виновна.
Заради мен те арестуваха.
Ако не бях тръгнала в онзи ден...
Кълна се, че не исках.
Синът ми беше съвсем сам навън.
Вината беше моя. - Не беше твоя.
Напротив. Беше изцяло моя.
Очите ти... - "Очите ти..."
Кълна се, че не исках... - "Кълна се, че не исках..."
Той ме вкара в буса. - "Той ме вкара в буса..."
Ако ме беше пуснал... - "Ако ме беше пуснал..."
Не съм избягала. - "Не съм избягала..."
Отидох да търся сина си. - "Отидох да търся сина си..."
Не исках да пострадаш. - "Не исках да пострадаш..."
Никой не разбира какво казвам.
Млъкни! Млъкни!
Млъкни!
Какво стана? Кракът ти ли?
Всичко ще бъде наред.
Раздвижи се.
Вдигни малко крака.
Можеш ли да го вдигнеш?
Стани!
- Не мога.
Тръгвай!
Моля те! - Тръгвай!
Господи!
Тръгвай!
Много съжалявам!
Съжалявам.
Ранен е полицай. Изпратете линейка.
Заловихме стрелеца, но жената избяга.
Сирвани! Али Сирвани, имаш писмо.
В името Божие.
Здравейте, г-н Али.
Надявам се, че сте добре.
Не знам откъде да започна, но...
Ще се опитам да напиша каквото ми е на ума.
Уча се да пиша писма малко по малко.
Всяка сутрин, като се събудя,
се моля за вас.
Не знам къде щях да съм сега,
ако някой друг караше буса в онзи ден.
Господин Али,
кълна се, че ако имаше кой да гледа Таха,
щях да се предам, за да ви освободят.
Но не знам какво да правя с него.
Снощи му разказах за вас.
Вярвайте ми, той само ме гледаше и слушаше.
Казах му, че ако не бяхте вие,
можеше никога да не го намеря.
Не знам дали ме разбра,
но се усмихва всеки път, като спомена името ви.
И двамата се молихме за вас снощи, молихме се очите ви да оздравеят.
Това е единственото, което мога да направя за вас.
Май пак стана твърде дълго.
Простете, че съм многословна.
Ще се опитам да ви пиша скоро пак.
Моля се за вашето здраве и свобода.
До скоро. Лейла Мовахед.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО