Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
CO SE SKRÝVÁ ZA ZDÍ
Kdo je?
Otevřete dveře, prosím.
- Kdo je to? - Tady strážný, pane.
Ano?
Dobrý den. Přišel sem někdo?
Jak to myslíte, někdo?
Nějaká žena utekla a vešla do domu. Policie po ní jde.
Jak utekla?
Prý ji chytili, ale pak jim unikla.
Sledovali ji a vstoupila do naší budovy,
ale od té doby ji nikdo neviděl.
A?
Nepřišla sem? Neslyšel jste něco?
Jak by sem mohla přijít? Dveře byly zavřené.
Já vím. Myslel jsem po požárním schodišti.
Nevím.
Byl jsem ve sprše. Nic jsem neslyšel.
Mohl byste se jít podívat?
Dobře, podívám.
Chcete jít dál?
Ne, udělejte to sám. A dejte nám vědět, kdybyste ji viděl.
- Dobře. - Nashle.
Co udělala?
To vážně nevím. Každý říká něco jiného.
Jeden říká, že přišla, druhý, že odešla.
Zavolejte na okrsek, ať nám pošlou posily.
Dám vám vědět, jak jsme na tom.
Haló? Haló, Nasrin?
Ahoj. Nasrin, vidělas Mahboobeh?
Tu, která pracuje v kuchyni?
Máš na ni číslo?
Proboha!
Taha byl s ní.
Šla jsem za tebou a nechala jsem ho s ní.
Když jsem se vrátila, nebyla tam.
Kde jsi teď?
Můžeš se vrátit?
Já vím. Prosím!
Já nevím. Neviděla jsem ji.
Nasrin, prosím, udělej něco!
Já nemůžu. Utekla jsem.
Jo.
Půjdeš teď?
Prosím, zavolej mi, dobře?
Zavolej mi, Nasrin, prosím. Budu čekat.
Díky. Pá.
Ano?
Otevřete, tady Nariman.
Tady máte. Pálí to.
- Kde je? -Řekl, že přijde.
Zase jste si nevzal prášky.
No a?
Oslepnete.
Slepý už jsem.
Takhle ztratíte zrak úplně.
Můžu dál?
Dobrý den.
- Zdravím. - Dal jste mu tu polévku?
Jo.
Zakrýt oko.
Tohle vám posílá soused. Odjel z města.
Kolik prstů vidíte?
Dva.
A teď?
Nevidím.
Kam až vidíte moji ruku?
Teď ji nevidím. Je to jenom stín.
Zakrýt druhé.
Ne, řekl jsem mu to. Prý o ničem neví.
Kam až vidíte teď?
Nevidím ji vůbec. Jen to, jak s ní hýbete ve světle.
Vyřídím mu to.
Dolů.
Nashle.
- Ty kapky do očí nepoužíváte, že? - Ne.
Správce budovy říkal, že je schůze v bytě číslo osm. Měl byste jít taky.
Co chce tentokrát?
Nevím. Asi jde o tu holku, co utekla.
Co s tím mám společného?
-Řekli, ať vám to řeknu. - Kde máte kapky?
Na lednici. Dobře.
Pane, prostě se tam zastavte a uvidíte, co chtějí.
Už jste mi to řekl, tak běžte.
Jak jsem říkal dva dny zpátky. Kapat každé 4 hodiny, jinak se to zanítí.
Použil jsem je jednou, dvakrát. Pak už se mi nechtělo.
Jak to myslíte, že se vám nechtělo?
Když je nebudete používat, neuvidíte ani ty pohyby.
Nemrkat!
Zahýbat očima...
a nemrkat.
Když zmizí i pohyby ruky, nezbude nic. Zero.
Musím to teď brát vážně, když jste použil cizí slovo?
Proč jste tak sarkastický?
Držte hlavu nahoře.
Mám přestat chodit k vám domů, abyste musel přijít vy?
Neřekl jsem, ať přijdete.
Takhle mi děkujete?
Všichni ostatní přijdou na schůzi, když se jim řekne,
a pro tebe musí celá armáda?
- Dobrý den. - Dobrý. To už by stačilo.
Proč bych měl jít a mluvit o něčem, o čem nic nevím?
Nemusíš nic říkat. Stačí poslouchat.
Je pro mě těžké někam chodit.
Musel bych někoho poprosit, ať mě odvede dolů.
Stačí, když si stoupneš. Odvedu tě tam sám.
Utřete si oči.
Ne rukou.
Tady máte.
Tabletky jsem nechal na stole.
Od zítřka berte jednu denně.
Dejte mi ruku.
Tady.
Doktore, měl jste boty od bláta?
Ne, proč se ptáte?
Měls tu návštěvu?
Jen doktora a pár minut zpátky tu byl Mokhtari.
Doktor špinavé boty nemá a Mokhtari neopustil budovu.
Co bych asi tak tajil?
To nevím. Jestli přijdou, nebudou se ptát.
Tak ať přijdou. Co se do toho vměšuješ?
Ta holka spáchala zločin. Ať se do toho nezapleteš.
O čem to mluvíš? Jak bych mohl něco udělat, i kdybych chtěl?
Proč bys chtěl?
Proboha!
Poprosili mě, ať to řeknu všem. Dej vědět, když něco uvidíš.
Ty myslíš, že vidím?
Nezapomeňte kapky do očí.
Dobrá výmluva. Můžeš si za to sám.
Počkejte. Jdu taky.
Je tady někdo?
Jak to myslíš, že se ztratil?
Proboha udělej něco, Nasrin. To dítě neumí mluvit, on...
Nemůžu. Všude kolem je policie. Nedostanu se odsud.
Poslouchej mě, Nasrin, já...
Nemohla jsem mluvit. Co se stalo? Šlas tam?
Jak to myslíš, že tam nebyl.
Zjistilas číslo na Mahboobeh?
Kde bydlí?
Co když s ní není?
Nasrin, proč to nechápeš??
Já vím! Ale co když s ní není?
Dívala ses všude?
Jak to myslíš, že se ztratil?
Proboha udělej něco, Nasrin. To dítě neumí mluvit, on...
Nemůžu. Všude kolem je policie. Nedostanu se odsud.
Poslouchej...
Zdravím.
Dobrý den.
Nebojte se. Nechci vám ublížit.
Proč nic neřeknete? Neublížím vám.
Proč pláčete?
Kam chcete jít?
Celá budova je obklíčená. Jestli vyjdete ven, chytí vás.
Nevím, co jste udělala...
Zvedněte to.
Možná je to vaše kamarádka.
Nasrin, že?
Nasrin, neslyším tě.
Haló?
Nevidím tě.
Proč ten hovor nepřijmete?
Zvedněte to.
Možná ví něco nového o vašem dítěti.
Mluv chlasitějc. Neslyším tě.
Zvedněte to.
Zvedám nahoru ruku. Vidíš mě?
Kde u brány?
Dobře, vidím tě.
Počkej na mě, už jdu.
Mahboobeh, pohlídáš ho? Hned jsem zpátky.
Ne, to nebylo na tebe.
Slyšíte mě?
Slečno?
Nechcete si promluvit?
Můžu...
Pusťte mě!
Nebojte se, to je dobrý.
To je jen soused. Není úplně v pořádku.
Proč se takhle chováte?
Za chvíli se uklidní.
Posloucháte mě vůbec?
Pusťte mě!
Proč nemluvíte?
Lámete mi ruku!
Slyšíte mě?
Pusťte mě!
Pusťte mě! Nechte mě mluvit.
Neudělal jsem nic špatnýho.
Nechte mě mluvit! Pusťte mě!
Pojď, honem!
- Jsi v pořádku? - Proč ho odvádí?
To nevím. Pojď sem.
Vy parchanti! Pusťte mě!
To nic. Nemějte strach.
Pusťte mě!
Slyšíte mě?
Řekněte něco.
Nebojte, on se za chvíli uklidní.
Slečno?
Co se stalo?
Slečno...
Běžte zpátky!
Touhle bránou nikoho nepustím.
Já se neuklidním!
Pusťte mě!
No tak pojď, na co čekáš?
- Co to dělají? - To nevím. Pojď už.
Pane Rahimi! Pojď.
S dovolením.
Pane Rahimi, ona to taky podepíše.
Tady.
Napište svoje jméno.
Když to podepíšou, půjdeme dovnitř.
Nemůžu zůstat. Taha je se mnou.
Tak pro něho zajdi.
Začíná tu být blázinec. Bude se bát.
Bude to dobrý. Oni se uklidní.
Vážně nemůžu. Začínám být nervózní.
- Počkej chvíli. Leilo! - Večer ti zavolám.
Ustupte! Zpátky! Běžte zpátky!
Stoupni si!
Uhněte, vy zmetci! Zabíjíte ji!
Vstávej!
- Co hledáš? - Kabelku.
Pozor! Mluví k vám policie.
Narušitelé klidu budou potrestáni!
Věnujte pozornost policejnímu varování!
Taho!
Mahboobeh! Taho!
Pane, prosím!
Nastup si! Dovnitř!
Proboha! Je tam můj syn!
Ticho! Sednout! Ššš!
Vlez tam sakra.
Prosím vás, pane.
Můj syn se ztratil.
- Nezavírejte ty dveře! Ne! - Jeď!
Proboha vás prosím!
Ššš! Ticho!
- Pusťte mě ven! - Nemůžu!
- Proboha! - Nejde to!
Prosím vás! Můj syn je tam venku!
Proč ho sem taháš? Abys teď prosila?!
Přísahám, že jsem neudělala nic špatného!
Pane, proboha vás prosím!
Zastavte to auto!
Támhle je!
To je můj syn!
Ticho! Přestaň křičet!
Proboha zastavte!
Jeď dál!
Prosím, pane! Prosím! Můj syn je nemocný.
- Tak někomu zavolej, ať pro něho přijde. - Nikoho nemám.
- Zavolej manželovi. - Přísahám, že je mrtvý. Zastavte to auto.
Teď tě ven pustit nemůžu.
- Prosím vás! -Řekněte jim, až budeme na místě.
- Nechte ji vstoupit! - Drž hubu!
Nás odvezte, ale ji pusťte!
Když zastavíme, budeme se do toho muset zapojit.
Vy to nevidíte? Není jí dobře.
Co na tom nechápete?
Drž hubu sakra! Sedněte si!
Co se vám stalo?
Haló? Slyšíte mě?
Slečno!
Proč na ty dveře tak klepete?
A jak jsem klepal?
Proč neotevřels?
Byl jsem v koupelně.
To je pan Kasa'ee. Přišel si s tebou promluvit.
Promluvit o čem?
Můžeme dovnitř?
A proč?
Abychom si mohli promluvit.
Copak my teď nemluvíme?
Je to snad problém?
Ne.
Máte povolení?
Ne.
Žijete tady sám?
Ano.
Jste ženatý?
Ne.
Kde máte rodinu?
V Kurdistánu.
Jste ve spojení?
Ne.
Proč ne?
Vadila jim moje práce, tak se mnou přestali mluvit.
A co děláte?
Teď jsem nezaměstnaný.
Ale nedávno dostal dopis.
Jsi správce budovy nebo drbna?
Nepřišel jsem se hádat.
Co přestat strkat nos do mého života?
Hloupost. Poslechni si tady pána
a odpověz mu na otázky.
Znáte ji?
Koho?
Tu, co vám píše dopisy.
Musím na to odpovídat?
Ano, musíte.
Já...
viděl jsem ji jen jednou.
To jste ji tak okouzlil, že vám teď píše?
Nikdy jsem neřekl, že jsem ji okouzlil.
Nevím, možná... se cítí mi být zavázaná.
Dobře.
Když tak umíte pomáhat jiným, pomozte nám a řekněte, kde je ta holka.
Jaká holka?
Chcete říct, že vůbec nic nevíte?
To takhle vyslýcháte každého?
Vyslýcháme, koho je potřeba.
Takže?
Nemám co říct.
Podívejte, pane Ali.
Ta holka, která utekla, způsobila smrt policisty.
Rozumíte?
A co s tím mám společného?
Souvisí to s vámi, protože ten, kdo jí pomůže při útěku,
půjde do vězení na šest měsíců až tři roky.
Já nic nevím.
A s útěkem jsem nikomu nepomáhal.
Proč je to tady mokré?
Kde?
Tady vedle křesla.
Voda. Pil jsem vodu a trochu jsem vylil.
A pak jste odnesl tu sklenici do ložnice?
Co když vám řeknu, kde je?
Kde je kdo?
Pořád říkáte, že nic nevíte.
Nevím, ale kdyby jo,
co bych z toho měl?
Nic. Plnil byste svou povinnost a nešel do vězení.
Které dveře vedou na požární schodiště?
Je tam nepořádek. Nechoďte tam.
Potřebuju povolení?
Po tak dlouhé době ještě pořád nevíte, kde co máte?
Jak potom můžete číst dopis?
Můžete mi podat ruku?
Pomozte mu vstát.
Stát!
Je to na druhé straně budovy.
Co to bylo?
Nevím, pane. Hned to prověřím.
Zdá se, že nějací policisté viděli ženu na požárním schodišti.
A kde je teď?
Viděli ji, jak jde po schodech dolů, ale šla zpátky.
Nejspíš je v některém z bytů.
Jak to myslíte? Ve kterém patře?
Byl jsem na druhé straně budovy.
Přišel jsem, až když jí přikázali zastavit.
Zeptejte se na přesnou polohu.
Zdá se, že vešla do jednoho z bytů v šestém patře.
Tak se tam hned vydejte.
Ano, pane. Už jdu.
Vždycky bývají otevřené?
Někdy je otevřené nechávám.
Zavřete je.
Co noha? V pořádku?
- Jo, jsem zvyklý. - Já bych si nezvykal.
Vy běžte do šestého patra a ohlaste se mi.
Jistě.
- Gratuluju. - Co?
Nic.
Hleďte si svého, pane Ali.
Až přijdu příště, promluvíme si víc o tom dopisu.
Slečno?
Slečno, jste tady?
Jsou pryč. Už můžete vylézt.
Slečno?
Proč to nezvedáš? Volám ti celé ráno.
Nepanikař, ale mám zprávy o Tahovi.
Posloucháš mě?
Haló?
Slyšíš mě, Leilo?
- Haló? - Haló?
Haló, já...
Volaný účastník hovor nepřijímá. Opakujte prosím volání...
Myslel jsem, že se už nikdy nevrátíte.
Chtěla jsem jít, ale vypadl mi mobil.
Vrátila jsem se pro něj.
Dal jsem ho támhle na gauč.
Ale myslím, že je vybitý.
Díky.
Já...
nechal jsem vám jídlo.
Nedáte si?
Dala jsem si.
Výborné.
Byla jsem na odchodu.
Ale vypadl mi mobil,
tak jsem se pro něj vrátila.
Dal jsem ho na gauč.
Myslím, že je vybitý.
Já...
nechal jsem vám něco k jídlu.
Nedáte si?
Děkuju.
Myslel jsem si, že se už nevrátíte.
Baterka je vybitá. Nemáte nabíječku?
Mobil nemám.
Co mám teď dělat?
Můj syn je tam.
Nemůže pro něho někdo zajít?
Nikoho nemám.
Žádné sourozence?
Ne.
Co vaše kamarádka?
Pracujeme spolu v továrně.
Hledá ho už od včerejška,
ale říká, že ho nemůže najít. Ztratil se...
Jednou vám volala.
Nasrin? A co říkala?
Řekla...
Nemluvil jsem, aby nezavěsila.
Co říkala? Našla mého syna?
Nevím to jistě, ale zdá se, že ano.
Chtěla říct, že ho našla, ale...
Řekla, že ho našla?
Ne, neřekla.
Přerušilo se to.
Ale chtěla to říct.
Opravdu?
Jo. Myslím, že jo.
Alespoň tak jsem to pochopil.
Díky ti, Bože!
Děkuju, Bože!
- Posaďte se na chvilku. - Děkuju, Bože!
Viděl vás někdo přicházet?
Myslím, že ne. Nikdo mě neviděl.
Ale odejít nemůžu. Dole je spousta policistů.
Tak jak jste ráno odešla?
Neodešla. Když jsem se probrala, viděla jsem, že je zdržujete.
Hrozně moc se vám omlouvám. Kvůli mně máte problémy.
To nic. A pak?
Šla jsem dolů po schodech, když mě uviděli.
Vrátila jsem se zpátky a schovala se za klimatizaci.
Byl tam drátěný plot, takže mě neviděli.
Říkali, že jste se dostala do jiného bytu.
Ne, jen jsem se schovala za tu klimatizaci. Seděla jsem tam, dokud se nesetmělo.
Nikdo nepřišel nahoru?
Ne, ale celou tu dobu byli dole.
Co jste udělala?
Přísahám, že jsem nic neudělala.
Jen jsem tam byla... Nedostali jsme výplatu...
Dobře, to je jedno. Jen klid. Zapomeňte na to.
Sedněte si.
Krvácí mi noha. Zašpiním vám židli.
To nevadí. Sedněte si.
Mám vám přinést něco, čím si tu ránu zakryjete?
Ne, díky.
Řekli, že umřel policista.
Přísahám, že nevím, co se stalo.
Já nic neudělala.
Nechala jsem svého syna s kamarádkou a odešla jsem.
Když jsem se vrátila, tak už tam nebyl.
Snažila jsem se ho najít...
Ššš.
Už nic neříkejte. Sedněte si sem.
A nehýbejte se.
Viděl jste někoho na schodišti?
Hej, vy!
Viděl jste někoho?
Vraťte se do postele.
Je pryč.
Už odešel.
Věnujte mi pozornost, prosím. Mluví k vám policie.
Podezřelá na útěku se ukrývá v této budově.
Prosím, zachovejte klid.
Slečno Movahhedová!
Slečno Leilo Movahhedová! Byla jste identifikována.
Nemáte jak uniknout. Budova je obklíčena policií.
Vaše dítě se pohřešuje
a nenajdeme ho, dokud se nám nevzdáte.
Moje jméno...
- Jen klid. -Říká moje jméno.
Uklidněte se. Bude to v pořádku. Posaďte se.
- Můj syn... - Posaďte se.
Říká, že se můj syn pohřešuje.
On lže.
Lže vám.
- Uklidněte se na chvíli. - Můj syn.
Váš syn je s vaší kamarádkou.
Je s ní. Posaďte se.
Můj syn...
- Taho! - Taha je v pořádku. Sedněte si.
- Taho. -Říkám sednout!
Zmlkni a sednout.
- Můj syn... - Je s vaší kamarádkou. Poslouchejte mě.
Jen klid. Je v bezpečí.
- On se ztratil. - Neztratil se.
Je s vaší kamarádkou. Uklidněte se.
Uklidněte se na chvíli. Poslouchejte mě.
Slyšíte mě?
Slyšíte, co říkám?
Slyšíte mě?
Slyšíte mě, Movahhedová?
Znáte ji?
Dělá u výroby krabic.
Má křeč v čelisti.
Pošlu ji na kliniku, až dorazíme na stanici.
Má epileptický záchvat. Musíme na kliniku.
- Teď ji pustit nemůžu. - Dejte jí něco pod hlavu.
Podej mi to!
Vaše dítě se pohřešuje. Nenajde se, dokud se nevzdáte.
Opakuji, slečno Movahhedová, nemáte kam utéct.
Od obyvatel se očekává, že budou policii informovat,
jakmile uvidí jakéhokoliv neznámého jedince...
Už je na tom líp. Probírá se.
Jste v pořádku?
Nejsem doktor, ale jsem za ně zodpovědný.
Děláte, jako byste chytili zloděje.
Jste horší než zloději.
- Bacha na pusu! - Ticho!
Prosím, utište se. Té ubohé ženě není dobře.
Nezahrávej si s ním.
Ale dělá, jako kdybysme někoho zabili.
Nenuťte mě udělat něco, čeho budu litovat.
- Nasrin! - Kdo je Nasrin? Jste v pořádku?
O čem to mluvíš?! Já o tom nerozhoduju.
- Dejte jí vodu. Není jí dobře. -Žádnou vodu nemáme.
-Řekl jsem, ať jí dáte vodu! - A kde ji mám vzít?!
- Prosím, pane, zastavte. - Buď zticha. Nezačínej znovu.
Můj syn je sám na ulici. Zastavte.
Policie ho najde. Nemůžu vás pustit.
- Copak nemáte svědomí? - Buďte zticha!
Můj syn je nemocný. Bude se té spousty lidí bát.
Vůbec jsi tam neměla chodit! Je to to tvoje vina!
Dluží nám plat za čtyři a půl měsíce. Zaplatíte to?
Drž hubu! Ticho!
Ani se neopovažuj!
Uhni s tou nohou!
Drž hlavu nahoře.
On nedýchá.
Slyšíš mě?
Opatrně.
Chyť mě za ruku.
Mám vám pomoct?
Přines mi telefon z auta. Honem.
Zavolej sanitku.
Zablokujte výjezdy.
Ať čekají na konci ulice.
Ustupte!
Karimi... Karimi, mluvím s tebou.
Ustupte. Dozadu.
1725, slyšíte mě?
Chyťte ji. Nenechte ji utéct.
Sharif Road směrem na západ.
Došlo k nehodě. Pošlete co nejdřív sanitku.
Dohlédněte na to auto.
Sedněte si.
Říkám sednout.
Nebojte se.
Chcete se napít vody?
Neměla byste si vzít nějakou tabletku?
Nemám.
Co?
Měla jsem je v kabelce a tu jsem ztratila.
Máte epilepsii?
Ano.
Moje sestra ji měla taky.
Už jsou pryč?
Nic neslyším, ale nejspíš jsou pořád tam.
Neříkal jste...
že Nasrin našla mého chlapečka?
Ano.
Řekla to sama?
Ano.
Už jsem říkal,
že se hovor přerušil.
Ale chystala se to říct.
Tak o čem to mluví?
Že se syn pohřešuje?
To nevím.
Podle mě ho využívají, aby vás vylákali ven.
A co když říkají pravdu?
I kdyby ano, jak ho chcete najít?
Zatknou vás, jen co vyjdete ven.
Ale já jsem nic neudělala. Nevím, proč po mně jdou.
To neví ani oni sami.
Utekla jste, takže si mysleli, že jste někdo důležitý...
Ale já neutekla.
Neutekla jsem.
Jen jsem se chtěla vrátit pro syna.
Nevím.
Budou vás držet dlouho,
dokud nedokážete nevinu.
Co můžu dělat?
Jak dlouho se musím schovávat? Přísahám, že...
Jen klid.
- Kdo je? - Otevřete, tady Nariman.
- Chvilku. Něco dělám. - Pospěšte.
Zůstaňte tady. Do téhle místnosti nepůjde.
Ne, ne, sedněte si tam.
- Ten lék. Jak se jmenuje? - Jaký lék?
Ten, co ho u sebe nemáte.
Fenytoin.
- Feny... co? - Fenytoin. Kapsle.
- Fenytoin. Bude vědět, co to je? - Ano.
Už jdu!
Zdravím.
Páni!
To je gentleman!
Dokonce pozdraví.
A taky si vzal léky. Použil i kapky do očí?
Ano.
Opravdový gentleman!
Posaďte se.
Přinesl jsem cigarety.
Zakryjte si oko.
Jak daleko?
Žádný rozdíl. Pořád stejně.
Nezlepší se to.
Ale nesmí se to zhoršit. Druhé oko.
Uděláte mi laskavost a přinesete mi lék?
Jaký? Kam až vidíte?
Fentoin.
Fenytoin.
Proč ho chcete?
Máte epilepsii?
Jo.
Máte epilepsii?
A odkdy?
Proč jste mi to neřekl předtím?
Mám ji už dlouho.
Nějakou dobu jsem ji neměl. Ale teď se znovu ozvala.
Jak že jste ji nějakou dobu neměl? Máte epilepsii nebo ne?
Ne, to ty moje nervy.
Když jsem nervózní, tak to neovládám.
Určitě je to epilepsie?
Ano. Doktor mi to předtím říkal.
Doktor vám to říkal?
No nevím.
A proč jste nervózní?
Všechno to drama s tou holkou, co utekla.
Máme z toho problémy všichni.
Tak proč prostě neřeknete, kde je?
Jak to myslíte? Jak to mám vědět?
- Kde máte ty kapky? - Na lince v kuchyni.
Jasně.
"Jak to myslíte?!"
Viděl jste, jakou udělali ráno scénu?
A co mají dělat? Musí ji najít.
Pořád jsou tam?
- Kdo? Policisté? - Mhm.
Ano. Jsou dole u dveří a u požárních schodišť.
Kolik jich je?
Jak mám vědět, kolik jich je. Copak já je počítám?
Kapete si co čtyři hodiny?
Víceméně.
Proč se tolik zajímáte?
Jen tak.
Jen tak?
Hlavně se do toho nezapleťte.
Už tak vás mají v merku.
Kdo? Ten, který tu chodí a kontroluje byty?
To je jedno.
Buď nic neříkejte, nebo se mnou nehrajte hry.
Poslyšte.
Sedmnáct let jsem byl soudní lékař.
Viděl jsem věci, na které ani nechci vzpomínat.
Jen říkám, ať si kryjete záda.
Copak je zločin dostávat dopisy?
Copak jsem mluvil o dopisech?
Kdy přinesete léky?
Opravdu je to nezbytné?
Říkám vám, že mám poslední dva dny záchvaty.
Kapky dávám na pult.
Nejdřív potřebujete EEG.
Proč EEG? Vážně mi není dobře.
Probereme to jindy.
Doktore, ještě něco.
Nemáte náhodou nabíječku?
Nabíječku na co?
Na mobil.
A vy máte mobil?
Ano, mám. A chci ho zase používat.
Jaký máte?
Jak jaký?
Jaký mobil. Ať vím, jakou nabíječku.
Teď si nevzpomínám. Podívám se a řeknu vám.
Dobře.
Podívejte.
Nebo se můžete zeptat.
Zeptat? A koho?
Toho, kdo chce ty léky.
Ali.
Ano?
Nic.
Zjistil to?
Nejspíš jo.
Řekne to někomu?
To nevím. Nemyslím.
Omlouvám se. Vážně jsem nechtěla...
Nechtěla jsem vás dostat do problémů.
Ne. To byla moje chyba.
Já... Já půjdu.
Jak to myslíte? Najdou vás.
A co můžu dělat?
Když půjdete ven, tak syna nenajdete.
Ale vždyť jste říkal, že ho Nasrin našla.
Ano.
Chci říct...
že vás zatknou.
Tak co bych měla dělat? Čekat? A co pak?
A co můžete udělat, když odejdete?
Počkejte ještě chvíli.
Pořád si říkám, že můžeme něco udělat.
Může se něco stát.
Když teď odejdete, tak je necháte, ať vás odvedou.
Počkejme ještě chvíli. Vyspěme se na to.
Co říkáte?
Dobře.
Vymyslíme to. Ano?
Pane Ali?
Ano?
Jste...
Jste dobrý člověk.
Odpusťte mi. Já jsem...
Způsobila jsem vám tolik problémů.
Ne, tak to není.
Omlouvám se.
Okamžik.
Ano?
Promiňte, ale někdo je u dveří.
- U dveří? - Ano.
Vteřinu. Hned jdu.
Kdo je?
Kdo je tam?
Proč neodpovíte?
Vím, že tam jste! Co ode mě chcete?
Co chcete?
Proč mě nenecháte na pokoji?
Promiňte, že vás obtěžuju. Máte dopis.
Byl otevřený.
Jo, já vím.
Nic jim neřeknete?
Nepřiznají to.
Vidíte na to?
Je to rozmazané.
V noci ve tmě skoro nevidím.
Chcete, abych vám to přečetla?
Pokud chcete. Pokud ne...
Jestli nechcete, tak vám to číst nebudu.
Čtěte.
"Ve jménu Boha..."
Posaďte se.
Můžu se zeptat?
Proč po tom dopisu přejíždíte prsty?
Nevím, za jak dlouho oslepnu.
Snažím se zvyknout si.
Promiňte. Neměla jsem se ptát.
Čtěte.
"Ve jménu Boha,
zdravím.
Doufám, že se máte dobře.
Nevím, jestli dostáváte moje dopisy nebo ne.
Přísahám Bohu, že vám toho tolik dlužím.
Nevím, co vám mám říct.
Právě teď, zatímco píšu, mi stékají slzy po tváři.
Teprve před pár týdny jsem zjistila, co se vám ten den stalo,
a přísahám, že se tím trápím.
Každý den se modlím, aby vám už brzo bylo lépe.
Upřímně nevím, co vám mám psát.
Jak jsem psala v mém posledním dopise, psaní dopisů mi moc nejde.
Jen doufám, že tam bude někdo, kdo vám je přečte.
Žádnou odpověď nečekám,
protože nemůžu na obálku napsat svou zpáteční adresu.
Nechci, aby věděli, kde jsem.
Ale doufám, že se k vám alespoň dostanou mé dopisy,
abyste věděl, že na vás pořád myslím.
A každý den se za vás modlím.
Modlím se k Bohu, aby uzdravil vaše oči co nejdříve.
Omlouvám se, že jsem takhle odešla.
Nechť vás Bůh ochraňuje."
Konec.
Rozrušilo vás to?
Ne, bolí mě hlava.
Mám vám podat nějakou tabletku?
Podám si ji sám.
Řekněte, kdybych mohla něco udělat.
Ne, díky.
Běžte do postele.
Budu spát tady, pokud nevadí.
Postel je pohodlnější.
Ne, ta je vaše.
Dobrý.
Mně gauč nevadí.
Tak dobře.
Hezky se vyspěte.
Omlouvám se. Já vím, že vás bolí hlava,
ale nenapadlo vás náhodou něco?
Jak odtud odejít?
Přísahám, že bych vás tolik neotravovala, kdybych se nebála o Tahu.
Mně to nevadí. Pořád nad tím přemýšlím,
ale ještě jsem nic nevymyslel.
Nebojte. Všechno dobře dopadne.
Promiňte.
Pane Ali! Pane Ali!
- Jo? - Někdo klepe na okno.
- Kde? V pokoji? - Ano. A taky na vás volá jménem.
Ali!
Ali! Podívej se na mě.
Ali!
Slyšíš mě? Ali!
Ano?!
Podívej se na mě.
Tohle si vezmi. Situace se vyhrocuje.
Vezmi si to!
Kryj si záda. Můžou na tebe zaútočit zezadu.
Kdo to byl?
Přítel. Běžte spát.
Přítel? Dal vám pistoli!
Nebojte. Nic se nestane.
Jak to můžete říct? Já jsem vyděšená.
Přišel a dal vám pistoli. Proč mi neřeknete, kdo to...
Běžte zpátky do pokoje.
Kolik je hodin?
Můžete mi podat trochu vody?
Vždycky ji vypiju, když si beru léky.
Chtěl jste trochu vody.
S kým jste mluvil?
Jak... jak jste se sem dostal?
Jako obvykle, dveřmi.
Přinesl jsem ti snídani.
Bylo otevřeno?
Ano.
Bylo.
Neřekl jste, s kým jste mluvil.
Proč jste tady?
Přišli jsme si promluvit.
Kolik si toho ještě musíme říct? Proč mě nenecháte na pokoji?
Ššš. Nevyvádějte.
Kam jste dal ty dopisy?
Co je vám po tom?
Říkal jsem, že až přijdu příště, tak si o těch dopisech promluvíme.
Proč bych vám měl odpovídat?
Proč by měl odpovídat, pane Moslehu?
Tenhle bastard mi otvírá dopisy. Proč se nezeptáte jeho, co v nich je?
Vím, co napsala. Chci jí odpovědět.
Nemá adresu.
To vím taky.
Ale vy nám řeknete, kde je.
Jenže já to nevím.
Dobře. Předstírejme, že nevíte.
Tak nám řekněte, kdo to je? Co s ní máte?
Už jste se ptal.
A já jsem vám řekl, že jsem ji viděl jen jednou.
Ani netuším, jak mě našla.
Chtěl jsem, aby vás našla.
Ale je chytrá a nenechala žádnou stopu.
Co ode mě chcete?
Copak vám nestačí, že jste přišel o zrak?
Stálo to za to zničit si život kvůli někomu, koho skoro neznáte?
Co?
Můžete odejít?
Prosím.
Nedáš si snídani?
Zmlkni už!
To není milé.
Pozor!
Hovoří k vám policie.
I přes naše varování
se podezřelá na útěku nevydala spravedlnosti.
Toto je poslední varování pro vás i pro toho, kdo vás ukrývá.
Jdou nahoru.
Nechcete nám říct, s kým jste mluvil?
Odejděte odsud, prosím.
A její adresu nám nedáte, že?
Neznám ji. Přísahám bohu, že ji neznám.
Přicházíte o poslední šanci, pane Ali.
Až sem přijdou, budou vědět, jak s vámi mluvit.
Slečno!
- Leilo! - Ano?
Kde jste byla?
Viděla jsem je přicházet, tak jsem šla vedle.
- Tam nebyli? - Ne.
Ano?
Přichází prohledat byt. Otevřete dveře a ustupte.
Teď nemůžu. Za chvilku.
Pospěšte. Až sem přijdou, čekat nebudou.
- Odejdu odtud. - Ne.
- Jestli sem přijdou, ublíží i vám. - Ne, ne, ne. Běžte k oknu.
- A proč? - Prostě běžte k oknu.
Běžte! Honem!
Podívejte se dolů. Co vidíte?
Ale ať vás nevidí.
Mluvte.
Je tam několik policejních aut.
Kolik?
Pět nebo šest.
A policajtů?
Hodně.
- Spočítejte je! - Je jich hrozně moc. Dvacet, třicet...
A taky tam přihlíží dav lidí.
Nespočítám je.
Někteří z nich mluví s policií.
Jeden z nich mluví do vysílačky.
Muži z jednotky rychlého nasazení utíkají k budově.
Je tam i několik dětí.
Jsou vystrašené.
Taky je tam jedno z těch černých aut.
Takové to velké.
Teď vedle něho zaparkovalo další.
Řidič dal na střechu sirénu.
Teď z auta vystoupil.
Nevidím mu do obličeje.
Zapaluje si cigaretu.
Otočil se.
Pusťte mě!
Narušitelé klidu budou potrestáni!
Ali!
Ali, podívej se na mě!
Ali, slyšíš mě?
Ali!
Podívej se na mě.
Nestůj tam. Zaujmi pozici.
Tohle si vezmi. Situace se vyhrocuje.
Vezmi si to!
Kryj si záda. Můžou na tebe zaútočit zezadu.
Jedeme.
To je mi k ničemu.
Pane Ali!
Ano?
- Jste v pořádku? - Ano.
Slyšel jste, co jsem říkala?
Ano.
Zase klepali na dveře.
- Kdy? - Před minutou.
- Ti agenti? - Nevím. Nedívala jsem se.
Podívejte se.
Dveře jsou otevřené.
Mluví tam několik lidí,
ale neslyším je.
Pár z nich jde směrem sem.
Několik stojí na konci chodby.
Tolik moc jich není.
Vypadá to, že je s nimi policista.
Co...
Co to děláte?
Poslouchejte mě.
Právě teď jsou i u požárního schodiště.
Když se stane něco na téhle straně budovy,
všichni odejdou a půjdou na tuhle stranu.
Až začnu střílet, běžte.
Prostě běžte. Slyšíte mě?
Nezastavujte. Utíkejte!
- Utečte co nejdál. - Jak to myslíte?
Poslouchejte mě.
Začnu střílet.
Napočítejte do deseti
a potom běžte tou stranou po schodech.
Nikdo tam stát nebude. Všichni poběží směrem sem.
Víte, co říkáte? Proč bych měla...
Ne, počkejte. Poslouchejte mě!
Co jste to udělal?
- Běžte! - Ne, ne!
Prosím!
Běžte!
Nemůžu...
Běžte.
Proč...
Nastup si do auta! Honem!
- Co se stalo? - Nic.
Nastup. No tak.
Pozor!
Narušitelé klidu budou potrestáni!
Slyšeli jsme vaše požadavky.
Takové výtržnictví situaci jen zhoršuje.
Sundejte ze mě ty ruce.
Přísahám, že jsem nic neudělal.
Pane, prosím.
Nastup si! Dovnitř!
Proboha! Je tam můj syn!
Ticho! Sednout! Sednout! Ššš.
Prosím vás, pane.
Prosím, pusťte mě ven.
Můj syn se ztratil.
- Nezavírejte ty dveře! Ne! - Jeď!
proboha vás prosím!
Ššš! Ticho!
- Pusťte mě ven, prosím! - Nemůžu!
- Prosím! - To nejde!
Prosím vás! Můj syn je tam venku!
Proč ho sem taháš? Abys teď prosila?!
Přísahám, že jsem neudělala nic špatného!
Pane, proboha vás prosím!
Zastavte to auto!
Támhle je!
To je mj syn!
Ticho! Přestaň křičet!
Proboha zastavte!
Jeď dál!
Prosím, pane! Můj syn je nemocný.
- Tak někomu zavolej. - Nikoho nemám.
- Zavolej manželovi. - Přísahám, že je mrtvý. Zastavte to auto.
Teď tě ven pustit nemůžu.
Řekněte jim, až budeme na místě.
- Nechte ji vystoupit! - Drž hubu!
Nebuď tvrdohlavý. Nech ji vystoupit.
Jak tvrdohlavý? Když zastavíme, budeme se do toho muset zapojit.
Vy to nevidíte? Není jí dobře.
Co na tom nechápete?
Drž hubu sakra! Sedněte si! Sednout!
Co se vám stalo?
Poslouchejte, tohle sami nezvládneme.
Už je na tom líp. Probírá se.
Jste v pořádku?
Nejsem doktor, ale jsem za ně zodpovědný.
Jak zodpovědný?
Jste horší než zloději.
- Bacha na pusu! - Ticho!
Nech ji vystoupit. Budou problémy.
To se teď musím zodpovídat i tobě?
Ale dělá, jako kdybysme někoho zabili.
Nenuťte mě udělat něco, čeho budu litovat.
- Nasrin. - Kdo je Nasrin? Jste v pořádku?
Je vzhůru. Nech ji jít.
O čem to mluvíš?! Já o tom nerozhoduju.
Žádnou vodu nemáme.
-Řekl jsem, ať jí dáte vodu! - A kde ji mám vzít?!
- Prosím, pane, zastavte. - Buď zticha. Nezačínej znovu.
Můj syn je sám na ulici. Zastavte.
Policie ho najde. Nemůžu vás pustit.
- Copak nemáte svědomí? - Buďte zticha!
Můj syn je nemocný. Bude se té spousty lidí bát.
Vůbec jsi tam neměla chodit! Je to tvoje vina!
Dluží nám plat za čtyři měsíce. Zaplatíte nám?
Drž hubu! Ticho!
Zastavím. Musíš to s ní vyřešit.
Ani se neopovažuj!
Pusť!
Ali.
Leilo!
Ano?
Proč jste se vrátila?
Neodešla jsem.
Proč jste neodešla? Budou tu každou chvíli!
Promluvím s nimi.
- A co jim řeknete? -Řeknu jim, co se stalo.
Kdyby vás chtěli poslouchat, poslouchají vás už v té dodávce.
- Já nemůžu... - Jsou na cestě nahoru.
Já nemůžu.
Poslouchejte mě. Poslouchejte mě.
Nechte mě s nimi promluvit.
To nebude fungovat!
Bude.
Řeknu jim, co se stalo.
Nechoďte blíž. Ne!
Proč mě neposloucháte?!
Nemůžu odejít.
- Ano, můžete! - Nemůžu!
Poslouchejte mě. Musíte se uklidnit.
Váš syn na vás čeká.
Jestli sem přijdou, už ho nikdy neuvidíte.
- Měla jsem odejít ten den. - Ne. Poslouchejte.
Prostě běžte!
Nemůžu!
Už jsem odešla a vy jste tu sedm měsíců.
Byla to moje chyba.
Byla to moje chyba, že vás zatkli.
Kdybych ten den neodešla.
Přísahám, že jsem nechtěla odejít.
Můj syn byl sám v ulicích.
Byla to moje chyba.
Nebyla to vaše chyba.
Byla...
Byla to moje chyba.
- Vaše oči... -"Vaše oči."
- Přísahám, že jsem nechtěla. -"Přísahám, že jsem nechtěla."
- Strčil mě do dodávky. -"Strčil mě do dodávky."
- Kdyby mě nechal vystoupit... -"Kdyby mě nechal vystoupit..."
- Neutekla jsem. -"Neutekla jsem."
- Jen jsem šla najít svého syna. -"Jen jsem šla najít svého syna."
- Nechtěla jsem, abyste se zranil. -"Nechtěla jsem, abyste se zranil."
Nikdo nerozumí, co říkám.
Držte hubu!
Držte hubu! Držte hubu!
Držte hubu!
Co se stalo?
Noha?
To bude dobrý.
Posuňte se trochu.
Zvedněte to chodidlo nahoru.
Dokážete ho zvednout?
Vstávejte!
- Stoupněte si! - Nemůžu!
Běžte!
- Prosím! - Běžte!
Bože!
Běžte!
Omlouvám se.
Zraněný policista! Pošlete sanitku!
Střelce máme, ale ta žena utekla.
Sirvani!
Ali Sirvani! Máte dopis.
Ve jménu Boha
vás zdravím, pane Ali.
Doufám, že se máte dobře.
Nevím, kde mám začít,
ale pokusím se psát, co mě napadne.
Učím se psát dopisy kousek po kousku.
Modlím se za vás každé ráno, hned jak vstanu.
Nevím, kde bych teď byla,
kdyby ten den seděl na místě řidiče někdo jiný.
Pane Ali,
přísahám, že kdybych měla někoho, kdo se postará o Tahu,
sama bych se jim vzdala, aby vás propustili.
Ale nevím, co dělat s Tahou.
Včera v noci jsem mu o vás vyprávěla.
Věřte mi, jen se na mě díval a poslouchal.
Řekla jsem mu, že nebýt vás toho dne, tak bych ho možná nikdy nenašla.
Nevím, jestli mi rozumí,
ale u vašeho jména se vždycky zasměje.
Včera večer jsme se za vás oba modlili. Za brzké uzdravení vašich očí.
To je to jediné, co pro vás teď můžu udělat.
Řekla bych, že je můj dopis zase o ničem.
Promiňte, že jen tak plácám.
Pokusím se vám zase velmi brzy napsat.
Modlím se za vaše zdraví a vaši svobodu.
Sbohem.
Leila Movahhedová.
České titulky Iveta Petrčková S PRO ALFA CZ, a.s. 2024