Jeg hedder Mary.
Abbey Road Studios har været en del af mit liv, så længe jeg husker.
Hver gang jeg går gennem gangene, føles det magisk.
Jeg husker ikke første gang, jeg kom her.
Det er mig i studie to. Billedet er taget af min mor, som var fotograf
og spillede i et band med min far.
Jeg vil fortælle om nogle af de ikoniske optagelser,
der er blevet foretaget her over de sidste ni årtier.
Fra klassisk til pop til filmmusik.
En af grundene til, jeg ville lave denne dokumentar,
er et billede af mor, der fører Jet hen over et fodgængerfelt.
-Nå ja! -Kan du huske det?
Ja! Helt bestemt. Ja.
Vi boede jo lige i nærheden, som du ved.
Og vi havde en lille pony ved navn Jet.
Hun elskede heste så meget,
at når vi kom herover for at lave noget, tog hun Jet med.
Der er et billede af hende… Af ham i fodgængerfeltet.
Han kom med i studiet. Jeg tror ikke, han lavede noget ballade.
Jet!
STUDIE TO, 1974 "JET"
Du kom tilbage med Wings, ikke?
Kan du huske, om du tænkte:
"Jeg kunne tage hvor som helst hen, men jeg vil starte næste fase
af min musikkarriere i samme studie"?
Ja.
Vi havde brugt andre studier i London end Abbey Road.
Men vi foretrak det.
STUDIE TO, 1974 "NINETEEN HUNDRED AND EIGHTY FIVE"
Da jeg skulle optage med Wings, tænkte jeg:
"Det er det bedste studie. Jeg kender det og mange af menneskerne."
Mange af dem var her stadig. Mange er her stadig nu.
Det er et fantastisk studie.
Alle mikrofonerne virker.
Det lyder fjollet at sige,
men i nogle studier gør de ikke.
Så det var fedt at komme hjem.
Når man kører ind ad den lille port ved fodgængerfeltet.
Det bliver man aldrig træt af.
Hver gang kigger jeg på graffitien og tænker:
"Det er magisk at krydse feltet. Der blev skabt magi her."
Det er historie. Man kan mærke det sive ud ad væggene.
Et eller andet sted sidder der et barn lige nu
og har en drøm om at komme her og indspille en sang.
Den drøm må man ikke lade dø. Aldrig.
Det er meget åndeligt.
Ja. Det er utroligt.
Forhåbentlig ligger det her i millioner af år.
Det er en nationalskat, ikke? Er I med?
Første gang jeg var her,
fik jeg en følelse af at have opnået noget ved at nå til et sted,
jeg havde fantaseret om på mit værelse som barn.
Jeg tænker på Abbey Road
som moder til musikken, der er blevet indspillet der.
Hun har bevaret den til os.
Har favnet den med sin særlige akustik.
Det er en gave til os.
Vi bruger det. Vi tror, vi lejer det.
Men det er mere åndeligt end som så.
ABBEY ROAD NUMMER 3 1931
Den 12. november 1931.
Sir Edward Elgar skal til formelt at åbne et enestående lydstudie.
Den anerkendte komponist støtter den nye måde at optage på
og bereder sig på at skære sit værk direkte til skiven…
-Alle klar? -…med Londons symfoniorkester.
Godt.
STUDIE ET, 1931 "POMP AND CIRCUMSTANCE", MARCH NR.1
For tre år siden købte The Gramophone Company
Abbey Road nummer 3 i St. John's Wood i London på auktion.
ABBEY ROAD NR. 3 N.W.
En villa med ni værelser, fem stuer,
boliger til tjenestefolk og en stor baghave,
er nu blevet omdannet til de største og bedst udstyrede studier i verden.
En voksplade.
Hovedskiven, hvorfra der vil blive produceret tusinder af kopier,
som folk kan nyde verden over.
SIR JOSEPH LOCKWOOD FORMAND, EMI 1954-1974
Da jeg kom dertil,
mistede firmaet en halv million om året.
Der var ingen penge i at optage plader med klassisk musik.
Jeg begyndte at lede efter folk i branchen,
der vidste noget om popmusik.
Jeg sang også i skolen,
så jeg har været 14-15 år.
Jeg optog min første plade på Abbey Road, da jeg var 17 år.
Vi kom ind til audition hos Norrie Paramor,
som var producer hos EMI.
Vi spillede sangen "Move It" for ham.
Vi var spændte over at være i et studie.
Det viste sig at være Abbey Road.
Studie to blev vores hjem i mange, mange år.
STUDIE TO, 1958 "MOVE IT"
Abbey Road gav liv til rock and roll, synes jeg.
Det gik forrest i en af de største musikalske forandringer.
Historisk mener jeg,
at rock and roll var den største, hurtigste og længstvarende forandring.
I 1950 udgjorde salget af plader i Storbritannien kun 3,5 millioner pund.
I 1960 var tallet steget til 15 millioner.
Langt det største firma er Electric and Musical Industries, EMI,
der sælger lige under halvdelen af alle pladerne.
EMI's mærker omfatter Parlophone, HMV og Capitol.
EMI er verdens største pladeselskab.
Formanden, sir Joseph Lockwood, holder øje med konkurrenterne.
Der er ingen regler. Konkurrencen er virkelig hård.
Hvis man tror, det er en let branche, så kom og prøv.
FLÅDEIDENTIFIKATIONSKORT NUMMER 186140
Jeg startede i pladebranchen i november 1950.
Jeg havde læst på Guildhall School of Music,
og jeg blev inviteret til jobsamtale på EMI Studios.
Overraskende nok gav de mig en chefstilling på Parlophone,
og Joe Lockwood sagde:
"Du er den yngste chef, vi har haft. Du har bare at klare det godt."
Så jeg begyndte at lede efter noget.
Jeg begyndte at lede efter noget i stil med Cliff Richard.
PÅ JAGT EFTER DEN NÆSTE CLIFF 1962
Beatles havde allerede kontrakt med Decca og havde lavet en ikke-udgivet plade.
Brian Epstein opsøgte ham som en sidste udvej.
Det passer. Han havde snakket med alle andre.
Min far kunne lide Brian. Brian var meget sympatisk.
"Måske kan du få dem herned."
Vi kom herned, og så ankom George Martin.
"Nå, gutter, hvad skal vi lave?"
Han syntes ikke, de var så gode.
Men han syntes, de var flinke.
Han så på dem og tænkte:
"Hvem er Cliff, og hvem er The Shadows?"
STUDIE TO, 1962 "LOVE ME DO"
Jeg hørte dem optræde,
og sangene var ikke særlig gode.
"Love Me Do" var den bedste, jeg kunne finde.
George var utrolig.
Vi sagde aldrig andet. "George er utrolig."
Vi var bare gøglere. Ingen kunne skrive eller læse musik. Vi var bare gøglere.
Vi fik et mindre hit med "Love Me Do".
Og senere kom vi så med "Please Please Me".
Hvad laver du?
Det er mord. Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke blive ved. Jeg gør bare…
Jeg har ikke nogen.
George Martin var ikke imponeret.
Han spurgte: "Kan I spille den hurtigere?"
Og vi sagde: "Nej."
Det sagde vi ikke.
Vi tænkte "nej", men vi sagde "ja".
Optagelse syv.
STUDIE TO, 1962 "PLEASE PLEASE ME"
Vi var ikke imponerede, men han sagde: "Det bliver jeres første store hit."
Og han havde ret.
Da vi havde fået en succes med "Please Please Me",
blomstrede de som sangskrivere.
"From Me To You", "She Loves You" og så videre.
Hver af dem var gode sange.
Det gik hurtigt op for mig, at vi måtte have et album.
Det var i februar '63, vi lavede albummet.
På én dag.
ET ALBUM PÅ EN DAG 1963
Skal det være på andet vers?
Ja.
Hallo?
Vi kom tidligt og satte op og gjorde os klar.
Vi spillede alle de sange, vi kunne.
Lydteknikere og dem ovenpå miksede dem.
STUDIE TO, 1963 "TWIST AND SHOUT"
De miksede dem undervejs.
De vidste, hvor høje trommerne skulle være, hvor høj stortrommen skulle være.
De fik det hele i balance.
De blev faktisk kaldt "balanceteknikere" dengang.
Idéen var at fange et band, der spillede live.
Det her er dem direkte fra The Cavern Club til Abbey Road.
Jeg pressede dem.
Jeg optog dem næsten som en liveudsendelse.
Jeg havde kun to lydspor.
Det er bandet, der spiller i rummet.
Og på spor to…
…har vi Johns kraftige vokal.
Paul og George synger live sammen med ham.
Vi klarede det på lige under 12 timer fra start til slut.
Ikke? Det var ikke: "Jeg er så træt. Jeg er sådan…"
Nej, mand. Hvis vi spillede…
Det var det fede ved The Beatles. Vi var der alle sammen for musikken.
Vi spillede. Det var det, der betød noget.
Og det gik jo okay for os.
HENDES SJÆL I HVER TONE 1965
Musik er en af de vigtigste ting i mit liv…
SUVI RAJ GRUBB KLASSISK PRODUCER
…så vi tog chancen, løb risikoen, om du vil,
og rejste til England for at se, om jeg kunne finde et job.
Den 19. september 1960
meldte jeg mig på Abbey Road Studios.
Det var sådan, jeg startede.
-Hvis du var der… -Jeg ville ikke være så dårlig.
Hun var… Det skulle jeg lige til at sige!
Det er vist nok. Lad os gå ind og spille.
-Ja. -Er du tilfreds med lyden?
-Helt bestemt. -Godt. Kom.
Jacqueline du Pré var perfekt at optage med,
for hun blev aldrig utålmodig…
STUDIE ET, 1967 ØVELSE
…uanset hvor længe det tog at finde balancen.
Og med hendes buler af lyd var hun svær at optage.
Det er en fin balance.
Spil fra de gentagne D'er.
Mange musikere, jeg beundrer, har optaget her.
Mange af mine yndlingsoptagelser er lavet her.
Kunstnere som Jacqueline du Pré, Daniel Barenboim.
Jeg er vokset op med deres lyd.
Lyden, jeg lyttede til som barn, blev optaget her.
Vi lyttede ofte til musik i bilen på lange ture.
Mine forældre havde en CD med hendes Elgar Concerto.
Jeg har været fem-seks år.
Når man lytter, føler man, hun giver alt,
hele sin sjæl, i hver eneste tone.
Jacqueline du Prés optagelse af Elgar Concerto blev lavet her.
Da jeg optog Elgar Concerto for et par år siden,
foregik det her i samme studie.
Det var nok lige her, jeg sidder nu.
Det er en enorm ære for mig, selvfølgelig, og meget specielt at tænke på.
STUDIE ET, 2019
CELLO-KONCERT I E-MOL OPUS 85, ELGAR
Jaqueline, i juli '71 fik vi at vide,
at du led af nervøs udmattelse og måtte hvile i et år.
Alle har sagt: "Stakkels pige. Hun har overanstrengt sig."
Men det gik op for os, det ikke bare var udmattelse.
STUDIE ET, 1967
SONATE FOR KLAVER OG CELLO I F-DUR, OPUS 99, BRAHMS
Nej, det viste sig at være multipel sklerose.
Det bliver man naturligvis skræmt af.
Men jeg var heldig,
for mit talent udviklede sig meget tidligt.
Så da jeg fik symptomer på MS,
der var svære nok til at forhindre mig i at spille,
havde jeg allerede foretaget mig alt, jeg kunne ønske mig, med celloen.
Efter at sygdommen havde fået tag i hende,
ringede Daniel en dag og sagde:
"Hvad laver Studie et i morgen?
Kan du reservere det med titlen Daniel Barenboim-prøve?"
Han sagde: "Vi prøver at optage noget.
Bliv ikke skuffet, hvis det kikser."
OPTAGEARK KUNSTAFD. HR. GRUBB
Jeg tænkte, det her ville interesse dig.
Det er noterne fra hendes sidste optagelse her.
Optagelser, men to er streget ud.
Det betyder nok, at de kun brugte to.
Hun fik det dårligt efter to optagelser. kan jeg se.
Hold da op.
Du Pré syg efter to optagelser Bruges af de Peyer
Der er noget utroligt sårbart ved det her.
Jeg er vild med det.
Vi er meget, meget heldige at få lov til at lytte til det nu.
Startede opus fem, spillede de første strofer,
satte celloen på plads og sagde: "Det var underholdningen for i dag."
Det var hendes sidste gang i studiet.
EN LILLE SMULE MAGI 1964
Brian Epstein og min far havde et godt forhold.
Ja.
De arbejdede sammen, så i 1964, tror jeg nok,
havde de sange på førstepladsen i Storbritannien i 36 uger ud af de 52.
Det er aldrig blevet overgået.
Hvis man tænker over det, er det helt sindssygt.
Det var selvfølgelig med Cilla Black,
Gerry and the Pacemakers og the Beatles.
De var alle Brian Epsteins talenter,
alle produceret af min far på Abbey Road.
Var du kommet til tops, Cilla,
uden Brian Epstein?
-Nej, det tror jeg ikke. -Hvorfor ikke?
Fordi jeg er fra Liverpool.
På det tidspunkt var der ingen, der gad at høre noget om folk fra Liverpool,
indtil Brian Epstein kom til.
Det var et handicap at komme fra Liverpool på grund af måden, de taler på.
-Flyt jer lidt. -Ja.
Okay, Burt. Så er det nu.
Kør, tak.
STUDIE ET, 1966 "ALFIE"
En til.
Det var godt, søde.
-Hej, Brian. -Det lyder godt, Cilla.
-Hvordan går det? -Godt.
Fint.
-Det føles bedre. -Ja.
Men jeg gider ikke fortsætte hele aftenen.
-Det bliver bedre hver gang. -Ja, faktisk.
-Hvad er der galt? Jeg vil ikke… -Jeg ved det godt.
Burt Bacharach var meget vedholdende med at lave optagelse efter optagelse.
Han var ude efter noget, ingen andre kunne se.
-Vi sliber kanterne. -Mig?
Jeg kan huske, jeg lavede en god optagelse
og så lavede 15 optagelser mere,
mens alle blev mere og mere trætte, og orkesteret blev sure.
Jeg sagde… Jeg trykkede på knappen og sagde til Burt:
"Hvad er det, du vil have, Burt?"
Han svarede: "Bare en lille smule magi, George."
Jeg sagde: "Jeg tror, du fik magien i optagelse fire."
Det havde vi fået.
Optagelse fire var lige i øjet.
Så tror jeg, den er der. Færdig.
PLADEN, DER ÆNDREDE ALT 1967
The Beatles var en af Storbritanniens største eksportvarer.
Og Brian havde dem som et… Som en form for boyband.
Det var skræmmende, ikke fornøjeligt.
De måtte enten gå fra hinanden eller gå i ly i en bunker.
Og bunkeren var Abbey Road.
Ville det bekymre jer aldrig at turnere igen?
Nej, det tror jeg ikke. Hvis ingen lytter til os,
og vi ikke kan høre os selv, så bliver vi aldrig bedre.
Vi bliver ikke bedre.
Nu prøver vi at blive bedre ved at indspille musik.
Det begyndte at blive frygteligt, så vi lagde planer for fremtiden.
Det ville give os masser af tid til at indspille.
Det andet gode ved Abbey Road var, at det var gratis.
Vi havde ubegrænset optagetid i vores kontrakt.
Det skal vi ikke bruge.
Det bliver nok endnu en dag med sang.
Det var faktisk vores hjem.
Vi var her så meget.
Vi snakkede om, hvad vi ville, og…
Vi sagde: "Vi burde indspille en plade og sende den på turné."
Så begyndte vi at lave Sgt. Pepper.
Det starter med en meget interessant…
ALLEN GINSBERG DIGTER
nostalgisk genoplivning af vaudeville. De gode, gamle dage.
Den fortsætter med "With a little help from my friends". Et fælles mål.
Den næste fremhæver fantasien,
"Lucy in the Sky With Diamonds", som et vigtigt element.
Med Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band havde reglerne ændret sig.
De ville bruge studiet som legeplads.
De ville male billeder med lyd.
To!
En af mine bedste starter.
De gale begyndte at overtage galeanstalten.
Nogle gange havde vi gang i et miks oppe i kontrolrummet i nummer to.
Og et andet i gang i nummer tre.
Vi styrede hele bygningen.
Og der lå jo en masse udstyr rundt omkring.
Vi sagde: "Må vi spille på det der? Eller kan vi det?"
De havde et Lowrey-orgel,
som jeg bruger i starten af Lucy in the Sky With Diamonds.
Der var en kunstner, Mrs. Mills, der havde en særlig…
Der er det jo!
Vi rodede med det.
"Hold op, det har en god lyd!" Det er et godt rock and roll-klaver.
Og så var der Daniel Barenboims klassiske Steinway.
Der var en masse ting.
Jeg tror, det var en af grundene til, at Beatles' musik altid var interessant,
hvad angår instrumenter.
Jeg var der i '62, tror jeg.
"When I'm Sixty Four" morede mig. Det er en dejlig sang.
Den sidste er "A Day in the Life", som jeg synes er det bedste digt.
Den mest afgørende sang på albummet, "A Day in the Life",
begyndte meget simpelt.
Vi hørte øvelsesindspilningen. Første gang jeg hørte den.
Sæt mikrofonen tæt på klaveret.
Hold den tæt på ligesom maracas.
John tæller ned:
Sukkerfeen, sukkerfeen, sukkerfeen…
"Day in the Life" opstod, da John kom hjem til mig for at skrive lidt.
Han havde læst avisen.
GUINNESS-ARVING DESINTEGRERET I STYRT
Jeg tror, vi skrev andet vers
ved at kigge i avisen efter ledetråde.
STUDIE ET OG TO, 1967 "A DAY IN THE LIFE"
Blev Tara dræbt for at redde hans pige?
"A Day in the Life" virker meget indviklet.
Men den er så smuk og enkel i sin udførsel.
De havde fire ting, de kunne sætte sammen til en mur af lyd.
Selv orkestret er bare ét spor.
Det er de fire, der laver lyden sammen.
Her synger John en førervokal.
Han dubber sin vokal senere.
Her er indspilningen af hans vokal.
Det er en helt utrolig lyd.
Det er essensen af "A Day in the Life".
Jeg tilføjede en bid, jeg havde.
"Vågnede op, faldt ud af sengen."
Og Paul bringer den tilbage til virkeligheden.
De anede ikke, hvordan de skulle forbinde sangene.
De efterlod et hul.
De vidste heller ikke, hvordan de skulle afslutte den.
Vi begyndte at snakke om alt muligt.
Jeg sagde: "Det ville være fedt med et symfoniorkester.
Jeg har nogle idéer, ikke?"
Paul sagde til min far:
"Jeg vil høre en orkesterorgasme."
"Okay, Paul," svarede min far.
Det var det andet fantastiske ved at komme her.
Redskaberne var der. Det var til rådighed.
George Martin, studie nummer et.
Det hele var her, så det udnyttede vi.
Det gjorde vi med "Day in the Life". Vi havde et stort orkester og en stor idé.
Jeg bad dem alle om at starte
på den laveste tone på deres instrument og spille gennem alle tonerne,
til de nåede den højeste tone på instrumentet.
Og de skulle spille fra meget stille til så højt, de kunne.
Og de skulle mødes og ramme tonerne i perfekt harmoni.
De så lidt underligt på mig.
"Sådan nogle instrukser får vi som regel ikke."
George udpenslede det lidt mere for dem.
Han sagde: "På det her tidspunkt bør I være halvvejs,
og start så det store crescendo heromkring."
Seks, syv,
otte, ni, ti, 11, 12,
13, 14, 15, 16, 17,
18, 19, 20, 21!
"A Day in the Life."
Det er optagelse otte, og det er koret til sidst.
Kor?
Oprindelig tænkte de: "Kunne det ikke være fedt med et kor, der sang 'øhm'?"
Hvilken tone er det? Skal vi dobbelttjekke?
Det er et af de største antiklimakser nogensinde.
Et stort crescendo og så…
…tre, fire.
Og så…
De havde fire flygler, og dem fik vi…
Vi kunne se hinanden og talte ned, og så…
Godt.
Det var rigtig fint. Tak.
Det er fint som baggrundsvokal.
Vi får musikerne ind.
Den periode føltes speciel…
GEORGE HARRISONS STEMME
…fordi der var en stor forøgelse af energi og bevidsthed.
Det var en mini-renæssance.
Det var kort tid efter krigen,
og vi der var født under krigen,
mindedes alting i sort-hvid.
Men det blev gradvist bedre og bedre og bedre.
I 60'erne var det i technicolor. Du ved, det var…
STUDIE ET, 1967 "ALL YOU NEED IS LOVE"
Vi var i London, hvor der var gang i den.
OUR WORLD FØRSTE INTERNATIONALE LIVESHOW
Der var kunstnere, forfattere, digtere, malere.
Hvis man ville have lavet et albumcover, kendte man masser af kunstnere.
Peter Blake, Richard Hamilton, som var på stedet.
Peter Blake lavede jo coveret til Sgt. Pepper.
Ham og hans daværende kone.
Det var slutningen af 60'erne, og det var så spændende.
KOM TILBAGE, MILLY!
Musikken var spændende, London var spændende.
Alt var spændende.
Jeg siger altid, jeg er taknemmelig for at have oplevet den tid,
for man vil aldrig se sådan en tid igen.
For mig var det starten på min rejse.
Jeg tilbragte tre år i varevognen med Bluesology.
Så blev jeg træt af det og ville lave noget andet.
Jeg ville skrive sange.
Jeg havde ikke troet, jeg ville blive Elton John, sanger, sangskriver, kunstner.
Jeg begyndte at indspille.
"He's Heavy, He's My Brother", optagelse et.
Jeg optog meget her.
En, to, tre, fire.
STANKEN AF FRYGT 1968
Reg Dwight var en sangskriver, vi kendte,
og han spillede keyboard på He Ain't Heavy, He's My Brother
som indspilningsmusiker,
og det fik han vist 12 pund for. I dag ville han nok have mere.
OPTAGEARK THE HOLLIES
Nej, han ville sikkert gøre det gratis.
Reg ved flyglet for foden af trappen. Mig på trommer ved siden af.
Vi ville ikke flytte flyglet, for så kunne tonen ryge.
Så jeg satte trommerne ved siden af Elton.
Her stod Bernie Calvert, vores bassist.
Det var det basale spor, og Clarkey sang førervokalen.
Elton talte ned.
Det ligger på bånd et sted.
STUDIE TO, 1969 "HE AIN'T HEAVY, HE'S MY BROTHER"
Man kan høre, det er mig.
Det er min klaverstil.
Jeg var heldig, for da det rygtedes, at Reg kunne spille klaver,
blev Reg hyret ret ofte.
Jeg blev betalt af Dick James Music for at skrive sange.
Femten pund om ugen.
Men de ekstra penge, jeg tjente her i studiet,
gjorde mig i stand til at købe de plader, jeg elskede, og dem var der mange af,
købe noget tøj og betale husleje.
Førstepianist - Reg Dwight Seks timer - dobbelt efter midnat
Jeg har så mange minder herfra.
Lugten af Abbey Road.
Det var stanken af frygt, da jeg kom.
"Klokker jeg nu i det?"
Det formede mig som mand.
Det formede mig som musiker.
Det tvang mig til at blive god. Det skulle jeg være i tre timer.
Jeg kan huske, jeg spillede sammen med Barron Knights.
"Hey Jude" var lige kommet.
Jeg stod sammen med Bernie.
Din far kom ind og hilste på Barron Knights.
Det var første gang, jeg havde mødt nogen, der var så berømt.
Jeg gik i baglås, og det gjorde Bernie også.
Barron Knights bad Paul spille "Hey Jude" på klaveret, og det gjorde han.
Det glemte Bernie og jeg aldrig.
"Gud, vi så Paul spille 'Hey Jude',
da pladen kom ud."
Kan du forestille dig det? For en ung knægt fra Middlesex? "Du godeste!"
Det var forbløffende.
STUDIE TO, 1968 HEY JUDE-ØVELSE
Den historie er for vild.
Bernie og jeg snakker stadig om det.
Det var utroligt.
Din far har givet mig meget nydelse i mit liv.
Så meget nydelse.
Han aner ikke, hvad det øjeblik betød, men det gør han forhåbentlig nu.
BRUTAL SHOWBUSINESS 1964
Jeg var studiemusiker.
Jeg kom her nok, fra jeg var omkring 17 år.
Sytten, 18, 19, 20 og så videre.
Længere endnu.
Hvad er en indspilningsguitarist, Jimmy?
En guitarist, man indkalder til at lave plader.
Det er ikke nødvendigvis for én gang,
hvor man håber at blive et hit,
men får et almindeligt honorar.
Hvordan blev du indspilningsguitarist?
Det ved jeg ikke. De mente vel, jeg havde sans for det.
I kender mig jo som elguitarist,
men jeg kan også spille akustisk guitar.
Og jeg kunne spille harmonika.
Så jeg blev booket til indspilninger på harmonika, bluesharmonika,
eller på guitar, folkemusikguitar,
eftersom det var meget oppe i tiden dengang.
Og så elguitar og sliding og alt sådan noget.
Hvordan er det at arbejde med nogle af de store navne?
Skuffende.
Hvorfor det?
De lever ikke op til det, man forventer.
Alt i alt ret skuffende, vil jeg sige.
Det er nok dårlige nyheder for nogle af musikfansene.
Jeg har lavet alt muligt i det store studie, studie et,
hvor de lavede filmmusik.
Det var der, de indspillede Goldfinger-sangen med Shirley Bassey.
Det var jeg med til.
Den 8. februar 1960.
Violiner Violaer / celloer - kor
Undskyld. Kan vi…
Optagelse 11. Vi dubber henover.
John Barry kører den igennem.
STUDIE ET, 1964 "GOLDFINGER"
Det giver kuldegysninger, når det starter,
og jeg spiller med.
De havde en enorm skærm.
Og jeg skulle synge "Goldfinger"
i takt med rulleteksterne, ikke?
Jeg stod ikke så langt fra hende. Jeg var mere eller mindre i front.
Orkestret stod bag dem.
Femten. Optagelse 15.
Til sidst havde hun en meget kraftfuld stemme.
Jeg kan høre hende synge den sidste tone.
Men så nåede vi til enden, og teksterne sluttede ikke,
så jeg måtte holde tonen.
Det var så længe.
Og teksterne kører og kører.
Han stod: "Hold den, hold den…"
Hun faldt om på gulvet.
Det var så dramatisk.
Når hun sang, lavede hun teatralske bevægelser og alt muligt.
Det er sådan noget, man aldrig glemmer.
De gav mig vand. Klappede mine hænder med vand.
Iskoldt vand og alt muligt.
Det er brutalt i showbusiness. Virkelig brutalt.
Men jeg fik succes over hele verden.
ET BAND IGEN 1968
Hvor ville du være i dag uden hr. Epstein, John?
Det ved jeg ikke.
Jeg kan forstå, at Maharishi snakkede med jer alle.
Må jeg spørge, hvad han rådede jer til?
Han sagde, vi ikke måtte lade os overvælde af sorg,
og at vi skulle tænke glade tanker om Brian.
For vores tanker om ham vil opsøge ham, hvor han end er.
EPSTEIN DØR I EN ALDER AF 32
Hans død medfører en stor forandring i Beatles.
Han var et anker, de bandt sig til.
Han havde kendt dem, før de var berømte. Det har folk brug for.
De har brug for at vide, hvem de var, før de blev berømte.
Og nu var han væk.
Det kan ikke siges tydeligt nok. Det forandrede alt.
Vi tænkte alle sammen: "Hvad gør vi?"
Det sker, når nogen forlader ens liv.
Man har en periode med sorg.
Så dukker man frem igen og tænker: "Vi bør… Vi må gøre sådan her.
Nu må vi lave en god plade. Vi må fortsætte."
Vi må beslutte, hvilken stemme vi vil bruge.
-Det er bedre, når det er stille. -Enig.
Det er lidt trist.
Jeg havde en guitar, der mindede om den her.
Jeg havde lige skrevet den.
Lydmanden havde lagt et stykke stof her, så min fod ikke lavede bankelyde.
Men på pladen gør jeg det. Jeg banker.
Jeg spillede…
STUDIE TO, 1968 "BLACKBIRD"
Ja.
Og så slut…
Jeg tror bare, jeg har gemt formatet.
"Bebe Daniels", første optagelse!
Jeg elskede Det Hvide Album, for vi…
Det blev ikke nævnt, men vi ville være et band igen.
Min yndlingssang er "Yer Blues".
Vi tog alting med ind i et rum…
…mindre end tæppet her.
ABBEY ROAD LAGERRUM, 1968 "YER BLUES"
Vi rockede det.
Vi forvandlede os til et utroligt, meget tæt band.
Det er et af mine bedste minder.
Abbey Road var et album, jeg ikke troede ville blive lavet.
Før Abbey Road havde vi indspillet et album ved navn Let It Be.
Det var en ulykkelig plade.
Jeg tabte kontrollen. Ingen lyttede til mig.
Jeg mistede virkelig gejsten.
Let It Be splittede og forvrængede dem,
og de forlod det.
Paul McCartney ringede til far og sagde:
"Vi vil gerne komme og lave en plade som før.
Det bliver vores sidste."
Han sagde: "Ja, men ikke noget med at lave ballade.
I kommer bare,
og så laver vi pladen, som vi plejede. Ordentligt."
Jeg skrev sange, og så ringede jeg til dem.
Jeg sagde: "Hej, Ringo. Hvordan går det?"
Vi vidste, det var Paul.
Paul ringede: "Hvad så, drenge?"
"Hvad siger du til at lave et nyt album?"
"Skal vi gå i studiet igen?"
De havde det fint med at slikke sol.
Hvis det ikke havde været for ham, havde vi lavet tre album.
I stedet for otte.
Så vi kom tilbage og indspillede albummet, der blev Abbey Road.
STUDIE TO, 1969 "SOMETHING"
Vi sad i et af studiets kontrolrum
og var begyndt at mikse albummet.
Vi tænkte: "Hvad skal vi kalde det?"
Vi tænkte ikke "Abbey Road".
Vi tænkte, at vi måtte tage ned til Egypten og pyramiderne.
Eller til en vulkan på Hawaii.
Vi havde altid store planer.
Og så sagde vi: "Glem det. Vi går bare over vejen."
STUDIE TRE, 1969 "THE END"
Jeg tegnede en tegning af et fodgængerfelt med fire mennesker.
Nu kan man ikke køre den vej uden at sidde i kø.
Personalet kaldte altid EMI Studios for Abbey Road.
EMI LYDSTUDIER
Men efter dette album
gjorde Ken Townsend, studiechefen, det officielt og ændrede navnet.
Ken brugte en stor del af sit liv på Abbey Road,
hvor han startede som teknikerelev i 1950.
Han trak sig tilbage som formand i 1995.
Abbey Road har altid føltes som en familie for mig.
Jeg tror, det er, fordi de fleste begynder deres karrierer her,
og bliver ansporet til at arbejde sig op.
Teknikerne har altid været de bedste.
Det er deres opfindsomhed,
der har givet Abbey Road det ry, det har i dag.
Der arbejder nogle seje æggehoveder her.
De er kunstnere på deres egen måde.
Men vi udfordrede dem.
Jeg tror, det var spændende for dem.
"Kunne vi det? Det har vi aldrig prøvet før, men måske sådan her."
De er jo videnskabsmænd,
der prøver at gennemskue Enigma-maskinen.
Når nogen har et problem, siger de: "Gå ned til Lester."
Hvis nogen mangler et batteri eller en møtrik…
LESTER SMITH TEKNIKER
…eller en ventil eller hvad som helst: "Lester har nogen."
Hvad er det, du arbejder på?
En mikrofon fra 1960'erne, der er røget på gulvet,
så jeg limer de ødelagte dele sammen.
-Hvem tabte den? -Det er der aldrig nogen, der indrømmer.
Abbey Road har verdens bedste udstyr.
Dark Side Of the Moon og Sgt. Pepper er blevet tidløse,
fordi de er fantastiske plader, men de er også teknisk geniale.
De lyder ikke gamle.
Det er afgørende.
OS OG DEM 1967
STUDIE TRE, 1967 "INTERSTELLAR OVERDRIVE"
Syds første idé til bandets navn var "The Tea Set".
Vi skulle spille et job, og de sagde: "I kan ikke hedde The Tea Set.
Vi har allerede et band, der hedder det."
Og så fandt Syd på navnet Pink Floyd.
Vi havde skrevet kontrakt med EMI.
Og det bragte os hertil.
Og vi var i studie tre,
hvor vi sidder nu.
Og The Beatles var i studie to.
Og vi kom… jeg vil ikke sige "i audiens",
men vi blev inviteret til at se, hvad der foregik.
Der var en fornemmelse af, at vi var de nye, og de var de ældre elever.
Det er et fascinerende stykke historie.
"Du godeste, vi var på Abbey Road, mens de lavede Sgt. Pepper."
Vi var i gang med vores første album.
Det kom ud,
og vi kørte op til et job oppe i Nordengland i en Zephyr Six.
June Child, der kørte os, kørte ind på en holdeplads.
Det var om…
Vi sad på en holdeplads og lyttede til Sgt. Pepper, og jeg var…
"Hold da kæft. Det er et utroligt stykke arbejde."
Det var det. Og er det, selvfølgelig.
Jeg mener, det satte en hel generation af unge engelske mænd og kvinder fri
og gav dem tilladelse til at skrive sange om virkeligheden.
Den gav dem mod til at acceptere deres følelser.
Jeg blev medlem af Pink Floyd, fordi Syd Barrett,
min forgænger og ven, var blevet rablende gal.
For nu at sige det ligeud.
Det var hans band. Han havde dybest set…
Det var ikke ham, der startede det, men han var tydeligvis talentet.
Han var digter og maler og en meget talentfuld fyr.
Han var to-tre år yngre end alle de andre,
men det var ham, der bestemte i hans korte tid i bandet.
Da han forsvandt, forsvandt han hurtigt.
Han var helt og aldeles væk, ikke?
Og kom aldrig tilbage.
Det var…
Det var dybt, dybt, dybt chokerende og er det stadig.
Optagelse
Det gode ved Abbey Road dengang var,
at det var de samme, der arbejdede der,
da vi lavede den første plade,
som stadig arbejdede der, da vi lavede Dark Side Of the Moon.
Det var seks år senere eller noget i den retning.
Der er mange ting, der gør den god.
Teksterne er rigtig gode,
og Rogers koncept og tekster var…
Han havde taget et skridt fremad i sine evner.
Så…
Alle de ting sammen
blev forbundet i noget, der tydeligvis virkede.
Og kampen…
Spring i feedback.
…var med til…
Det skal du ikke tage dig af.
…at gøre det interessant.
Og fik det til at virke.
Godt.
Hvor ville rock and roll være uden feedback?
Man bliver nostalgisk og tænker:
"Gud, hvor var nogle af skænderierne frygtelige."
Men man fortsatte dagen efter,
og skænderierne handlede om at skabe det bedste af det bedste
og være uenige om, hvordan man opnåede det.
Gider du tage en frugttærte og noget fløde?
Jeg var rigtig fuld på det tidspunkt.
Dave ville altid have stemmerne lave, så man ikke kunne høre dem.
Og jeg sagde: "Nej, du må jo være fuldkommen…
Hvis man ikke kan høre dem, hvad er så pointen?"
Sådan var det. Det var bare…
Vi var unge og arrogante.
Vi troede, vi vidste nøjagtig, hvad vi ville, og hvordan vi ville gøre det.
Vi lyttede sjældent til gode råd.
Det var den.
Der er ting, man skal gøre.
Man skal tro meget på sig selv. Det kan godt kaldes arrogance.
Det er en rigtig god plade.
Den er rigtig godt skruet sammen.
Og Rick kom jo med "Great Gig in the Sky".
Og glem ikke "Us and Them".
Det er en fed sang.
Jeg er så glad for, at jeg samarbejdede med Rick dengang.
For han… Han kunne noget helt særligt.
STUDIE TO, 1973 "US AND THEM"
Når man laver et album, optager man alting hver for sig.
Så man lytter aldrig til helheden, før den er helt færdig.
Så trykker man på "afspil" og lytter til hele albummet.
Det er helt magisk.
Det var… Den bedste gang, jeg har hørt det.
Jeg tog det med hjem, ikke?
Og jeg spillede det for Judy, min første kone.
Da det sluttede,
vendte jeg mig for at spørge, hvad hun syntes.
Hun sad og græd.
Jeg bliver helt følelsesladet. Jeg tænkte: "Hold da kæft. Vi har ramt plet.
Se lige der."
Det er noget helt særligt.
STUDIE TO, 1973 "ECLIPSE"
Vi opnåede noget i Pink Floyd med den plade.
Vi kunne have sagt: "Det var det."
Som Beatles gjorde.
Men det gjorde vi ikke. Det turde vi ikke.
På en måde er jeg glad for, at vi kæmpede videre.
For vi lavede gode ting efter den.
Der er Wish You Were Here og Animals
og The Wall og The Final Cut.
Vi lavede de fire album sammen.
De er da en ret solid blok arbejde.
Det er…
Hvordan kan man ikke være ekstremt glad for at have været så heldig
at have haft noget, der klikkede med lyttere verden over
så dybt og så længe,
i de næsten 50 år, siden den udkom?
Det virker bare…
Det virker ret ekstraordinært, at det er… At det kan lade sig gøre.
FELA ER OVERALT 1971
Første gang jeg mødte Fela, var her i studie tre.
Han var en leder. Det kunne man se.
Visse mennesker har bare den karisma,
så man ved, de har en stærk personlighed.
Men han var charmerende.
I det øjeblik, han trådte ind i studiet med musikerne,
ændrede han sig fuldkommen.
Han blev en magisk musikmand.
Jeff?
-Ja? -Jeg vil tage…
-Vi tager det, Fela. -Tager I det?
Det var den første dag.
Vi indspillede et helt album i den første indspilning.
Når lyset er tændt. Så er det nu.
En, to, tre, fire.
STUDIE TRE, 1971 "EKO ILE"
-Nej, jeg er træt. -Det er fint med mig.
Jeg blev født i 1936, og jeg kom med i Felas band
i februar 1965.
Jeg skulle spille bariton-saxofonen.
Dengang ville hans pladeselskab have ham til at indspille i Nigeria,
men studierne var ikke særligt gode.
Så det var på grund af Fela, at vi tog
til studierne på Abbey Road i London.
Han insisterede på at indspille
i et fremragende studie.
Anden gang vi var i studierne, var Ginger Baker med.
Vi havde arrangeret, at vi kunne optage det album live den aften.
Byd velkommen til Ginger Baker!
Giv ham en stor hånd, alle sammen.
STUDIE TRE, 1971 "YE YE DE SMELL"
Folk vidste godt, vi kom.
Fela havde sine venner.
Og nogle af os havde også venner derovre,
så nyheden spredte sig med lynets hast.
"Fela er i byen!
Fela er i byen med sit band."
FELA RANSOME LIVE
Bare rolig. Det er nok.
Pladen drejer. Lad os komme i gang.
En, to, tre, fire.
Vi havde den nu afdøde Tony Allen.
Allen spillede trommer.
Så havde vi også Ginger Baker på trommer.
Før vi tog af sted,
havde vi allerede øvet de sange, vi skulle indspille.
Meget, meget vigtigt,
for på det tidspunkt, hvor man beslutter at gå i studiet,
er hele lyden i kroppen på alle.
Den blev taget imod over hele verden, ikke kun i Afrika eller Nigeria.
Over hele verden.
Og selv i dag kan man se, at Fela er alle vegne.
Ja.
Hvad er forskellen på EMI og Titanic?
I det mindste havde Titanic et godt orkester.
1979 har været et fortvivlelsens år for pladebranchen.
Overskuddet er styrtdykket, og grupperne fra 60'erne sælger ikke plader mere.
ÅRHUNDREDETS UDSALG 1979
Jeg startede i maj 1979.
Der opstod en masse mindre studier over det hele i den periode.
STUDIEMANAGER
Og vi var ærlig talt også dyrere.
Jeg fik opkald fra Ken Townsend, der styrede studiet.
Han sagde: "Der er en ny gruppe ejere,
og de er kommet med revisorer, der siger:
"Har vi brug for alt det rod? Hvad er det her?
Fjern det. Sælg det hele."
Han sagde: "Vil du købe det?
Det skal gå til et godt hjem. Nogen, der holder af det."
Jeg købte meget af udstyret.
Det var det her, der skete i 1980. Vi havde så mange ting.
Vi holdt udsalg i to dage. En lørdag og en søndag.
For Ken handlede alting om Abbey Road.
Det var til Abbey Roads bedste, og han kæmpede til det sidste.
Nogle gange havde vi ikke rigtig travlt nok.
Nummer et stod tomt i måned efter måned.
Vi lagde hvid tape ud til badmintonbaner,
og så gik vi derned i frokostpausen.
Der var en masse rygter om,
at det måske skulle bygges om til en masse små rum.
De snakkede også om at lave det til en parkeringsplads.
Jeg syntes, det var latterligt.
Men nogen havde set planerne.
PLANER FOR STUDIE ET
Så ja, noget måtte der gøres. Vi måtte flytte til noget nyt.
HVEM VILLE IKKE GERNE LAVE STAR WARS 1980
Vores ankomst til Abbey Road var… en glad begivenhed.
Vi havde en vidunderlig film. Harrison Ford var fantastisk.
Alle var i godt humør. Vi spillede den fjollede march…
STUDIE ET, 1981 JAGTEN PÅ DEN FORSVUNDNE SKAT
hvor trompeterne blæser taget af bygningen, og det var vildt sjovt.
Der var en stor lydscene nede i Denham.
Vi hørte, den skulle lukkes,
og Ken kontaktede dem vist vedrørende at få dem ned til os.
Vi måtte købe projektorer.
Vi havde en 35 mm-projektor i studie et
og en to en halv meter stor skærm i studie et.
Det var endnu en indtægtskilde for Abbey Road.
Det havde vi brug for for at overleve.
Vi elskede alle sammen London.
Vi var amerikanere, og vi var så glade for at være der.
Vi elskede det.
Hele atmosfæren i studiet var anderledes.
Abbey Road var yngre og mere ubesværet,
og vi hyggede os.
Så kom filmen ud, og publikum elskede den.
Der var noget rigtigt. Det fungerede.
Der var ingen tvivl om, at vi ville vende tilbage.
Jeg har altid vidst, du ville komme tilbage.
John Williams og George Lucas kom tilbage for at lave Jediridderen vender tilbage,
som også var utrolig.
Den var en del af Star Wars. Hvem vil ikke lave Star Wars?
Jeg begyndte arbejdet på musikken til Star Wars.
Det blev tydeligt dag for dag,
at der skulle et symfoniorkester til.
Det kan ikke være et orkester med færre medlemmer.
Musikdirektøren på Fox Studios sagde:
"Hvorfor hyrer I ikke et symfoniorkester i London?"
"Fedt, lad os gøre det.
Vi prøver med Londons symfoniorkester."
Det var spændende for mig. Det siger jeg stadig i dag.
Som at køre en Rolls Royce.
Man tænker: "Hurra! Sikke en lyd.
Sikke en perfektion. Sikke en balance. Sikke en sonoritet."
Det mest spændende var at tage til Abbey Road og høre det med et komplet orkester.
De spillede det igennem en gang
bare for at se, hvor de befandt sig.
6-M-7 ny. Optagelse 106.
Det var utroligt. Det var…
Som at åbne en julegave.
STUDIE ET, 1999 "DUEL OF THE FATES"
Vi tog til Abbey Road, fordi det var tilgængeligt og kunne løse opgaven,
og vi blev der og kom tilbage, fordi de gjorde det så godt.
Der er ingen grund til at tage nogen andre steder hen.
Perfekt.
Lige, hvad der manglede.
-Godt. -Det tog…
Indspilningen var det sjoveste. Især med Johnny.
Det var som et andet hjem.
Man gik ind i kantinen, hvor der hang billeder på væggen.
Man tilbragte otte-ti timer om dagen der.
Det er vigtigt med et rum, der er behageligt.
Kantinen er meget britisk.
Det har vi ikke.
Vi har restauranter i studierne, men de serverer ikke alkohol.
Det forlængede ikke pauserne, så vidt jeg kunne se.
Alle kom lidt mere afslappede tilbage.
Hvilket var godt.
Det er smukt.
-Fungerer det? -Ja, rigtig godt.
Det er en vigtig scene.
Abbey Road er meget særligt. Meget individuelt.
STUDIE ET, 2005 ANAKIN VS. OBI-WAN
Rummet laver en lyd. En lyd, der er dets eget.
Det virkede ikke perfekt i størrelsen. Det virkede for lille.
Det er en skotøjsæske.
De gamle musikscener, som vi har dem i Hollywood,
er enormt store.
Der er et langt ekko og en smuk varme.
Men det kan fjerne fokus fra artikuleringen og specifikke instrumenter.
Abbey Road virkede perfekt. Det var tørt nok. Ikke for meget genlyd.
Men ikke så tørt, at varmen forsvandt.
Der er en rar lyd.
Okay, Shawn. Så kan vi godt optage.
Ideelt til den størrelse orkester og den type arbejde.
Det er en gave til musikken.
STUDIE ET, 2005 ET NYT HÅB OG RULLETEKSTER
Jeg har ikke banket på væggene,
men hvad de end er lavet af, fungerer de.
Jeg tror ikke, der er andre studier i London, der kommer i nærheden af det.
Eller måske i verden.
Bravo. Pause.
Beatles Vi elsker jer
BRITPOP-GENERATIONEN 1996
Vi startede på Be Here Now i '97.
I '97 var vi lidt højrøstede og blev bedt om at gå.
Det var vi stolte af. At blive smidt ud af Abbey Road.
Stones blev aldrig smidt ud.
Jeg kan huske, vi holdt en fest.
De snakkede om at smide os ud. Det skete aldrig.
Tror jeg ikke.
Vi smadrede det hele. Hvis man kommer herind og smadrer det,
bør man selv blive smadret, ikke?
Det ville aldrig være sket.
Årsagen til, at de bad os gå, var,
at vi var her en aften, og alt lyset var slukket,
og vi spillede alle Beatles-pladerne lige efter hinanden i mørket
med lyden skruet helt op.
En af tingene blev sprængt.
Vi blev her sent en aften,
og alle sad bare og zonede ud,
sad i hjørnerne og drak lidt,
og lyttede til Rubber Soul og Pepper og alt det der, og så…
Vildere blev det ikke, vel?
Vi lavede hele vores sidste plade sammen her.
STUDIE TO, 2007 "THE SHOCK OF THE LIGHTNING"
Anden gang var vi bedre forberedt på dem
og havde lavet en hyggekrog til dem.
Sat bløde sofaer ind, hvis de ville slappe af.
Jeg kan huske, jeg kom ned klokken ni om morgenen,
og så kom Liam i fint tøj med sin flotte hat.
Jeg sagde: "Goddag. Du er tidligt på den.
Vi havde ikke regnet med, du kom så tidligt."
Han svarede: "Jeg har været oppe længe for at beslutte,
hvad jeg skulle have på til Abbey Road."
Jeg er den første, der kommer, og den sidste, der går.
Man skal kunne føle det, ikke?
Man kan ikke bare smutte forbi og…
"Ring, når I skal bruge mig."
Det går ikke, vel?
Man skal lade det hele sive ind i sine årer, ikke også?
Ens sjæl og sådan.
Det var ligesom at være i kirke, da vi kom til Abbey Road.
Det var nok slutningen på det.
Det var vist den sidste plade. Dig Out Your Soul.
En enorm del af min pladesamling er lavet her i dette rum.
Mit musikalske sprog er født her.
Min frisure er født i dette rum.
Ingen er større Beatles-fans end os, undtagen måske Beatles.
Det må have været et privilegie at have været i tyverne i 60'erne.
Det starter med Beatles, og så kommer Stones,
og The Who og The Kinks og så videre.
Sikke en tid at leve i.
Sådan er stoffer, ikke?
Hvis I forstår?
Eller måske ikke. Eller swing eller hvad, det nu var.
Det gik bare fra krigsperioden til en smule…
Folk kalder det stoffer og dit og dat.
De kalder det miniskørtet. De kalder det alt muligt.
Men man kan se, at alle var med.
Slappede lidt af.
Følgende generationer ser mere tilbage.
Den generation kom fra krigens rædsler.
Der var intet at være nostalgisk over.
Rationering og blitzen. Nej tak.
De skuede fremad.
Gud velsigne dem.
De gav os noget af den mest fantastiske musikkunst.
Abbey Road er ikke bare fortidens studie.
Det er fremtidens studie.
Måske er det, fordi jeg er gammeldags,
og fordi jeg elsker, hvad Abbey Road repræsenterer i mit liv.
Folk lærte mig om musik ved at dele den med mig…
IVORS ACADEMY - RISING STAR SANGSKRIVERLEJR
…og lære mig, hvad musik havde betydet for dem.
-Elyse. -Nå, sådan udtaler man det.
Ja.
Der er blevet lavet så mange store rock and roll-plader her.
Folk mener ikke, at det er sket ved et tilfælde.
De mener, at der er noget magisk over Abbey Road.
Men sandheden er, tror jeg, at det magiske findes i kunstneren.
Men kunstnere er overtroiske.
Men der sker noget sært på Abbey Road. Så snart man kommer ind,
finder en stor del af den forbindelse, der skal opstå mellem kunstner og producer,
sted næsten øjeblikkeligt.
Abbey Road er eminent til at skabe balance i vores forhold.
Det er lige meget, hvilken musiksmag man har…
Eller hvad ens lidenskab er.
De ligger i væggene og på bordene og i alting her.
Så når man er her, kan man næsten lugte inspirationen.
-"Jeg er i det her rum…" -Ja.
"…som den og den sad i."
Man får en følelse af,
at man kan indgå i Abbey Roads historie.
Jeg glæder mig.
Så vidt jeg kan se, er det pladen.
Tak!
-God start. -Det er fint nok.
Ja, "fedt nok! Du milde!"
Mens jeg lavede denne film og samlede disse historier,
så jeg, at kunstnere blev inspireret til at prøve af grænser inden for disse vægge.
1981 ABBEY ROAD 50-ÅRSFØDSELSDAG
Som Kate Bush, der indspillede sit tredje album her
og dermed begyndte at producere sin egen musik.
Vi arbejdede i studie to.
KATE BUSHS STEMME
Der stod stadig det bord, Beatles havde brugt.
Og liverummet var helt urørt, siden de havde været der.
Der var en reel frygt for, at lyden i rummet ville ændre sig,
bare de malede det om.
STUDIE TO, 1981 "SAT IN YOUR LAP"
Vi optog videoen til sangen "Sat In Your Lap" i studie to.
Det var sjovt. Første gang jeg instruerede.
Mange studier er lukket.
Men Abbey Road har ikke kun overlevet. Det udvikler sig fortsat.
Studie et blev bygget til optrædende orkestre.
Den første liveoptagelse var med Edward Elgar og Londons symfoniorkester.
Og 70 år senere sluttede Kanye West og John Legend cirklen.
Bare det her?
Jeg kendte helt sikkert historien bag Abbey Road.
KANYE WESTS STEMME
Det var en af grundene til, det føltes vigtigt.
Vi brugte så meget tid og energi…
Vi kom lang tid i forvejen og øvede virkelig hårdt,
fordi vi ville leve op til traditionen.
Vi ville leve op til det legendariske studies mystik.
STUDIE ET, 2005 "HEARD 'EM SAY"
At optræde på Abbey Road var bare…
Det er sådan noget,
hvor man drømmer om at være musiker eller rapper,
men ikke kan fatte det.
Når det kommer på bane, siger man: "Kan vi godt det?"
Vi brugte orkestret meget.
Det gav sig selv, at vi skulle arbejde med strengeinstrumenterne.
Jeg mente, det ville forbedre vores optræden.
En ny klasse af hiphop.
Abbey Road var som et barn i en slikbutik eller en kunstner i en kunstbutik.
Man tager en masse maling og siger: "Jeg kan gøre sådan! Og sådan!"
John er der med klaveret,
instrumenterne, orkestret.
Alt det der satte gang i mine tanker.
Tak skal I have!
STUDIE ET, 2021 "HEAR MY VOICE"
Jeg blev dybt påvirket, da jeg kom her første gang.
Man glemmer aldrig, når man prøver noget første gang.
Så mange mennesker er kommet her
og har lavet så betydningsfulde musikstykker,
der har ændret, hvordan folk eller en person har set på noget bestemt.
Det opmuntrer en til at forbedre ens egen optræden.
Det er noget i rummet.
Hvis du kan læse det og tage det,
kan du skabe noget virkelig bevægende og i sandhed smukt.
Synes jeg.
Når man kommer ind et sted med så meget historie,
er det på en måde helligt.
Alt det, der er kommet før en.
Folk ønsker at komme her. De ønsker at indspille musik.
De ønsker lyden af Abbey Road.
Man får kun flygtige øjeblikke, der flyver forbi.
Hvis man skaber meningsfulde forbindelser med folk,
der er fyldt med følelser og kærlighed og alt sådan noget.
Noget af det foregik på Abbey Road. Det var noget ganske særligt.
Jeg føler altid, at jeg er født i hjørnet af studie to,
og at Abbey Road gav mig liv og lærte mig, hvordan man gjorde.
Det begyndte her og ender måske en dag her.
Men… Så stort er det for mig.
Studier er gode mødesteder for folk af samme type.
Ligesom pladebutikker og pubber
og fodboldstadioner.
Det er der…
man hænger ud med andre musikere og skaber musik med dem.
Det er meget åndeligt. Det kan ikke siges tydeligt nok.
Med Abbey Road kan man ikke ignorere arven.
Det er lidt ligesom det med, at man aldrig skal rense en tekande.
Man skal lade belægningen fra teen sidde,
for så trækker teen.
Sådan er studier også lidt.
Når man går ned i studie to,
føler man, at væggene er mættet med fantastisk musik.
De sange, der blev indspillet her…
er nogle utrolige minder.
De folk, vi arbejdede med, er fantastiske.
Jeg har fantastiske, fantastiske minder.
Hvis disse vægge kunne synge.
Der er nogen i røret.
-Hallo? -Hallo!
Hej, venner.
Hvordan går det?
-Godt. -Vi er færdige.
-Er I det? -Ja! Sådan.
Jeg elsker dig. Pas på dig selv.
-I lige måde. -Hej, hej.
-Vi ses. -Farvel.
Var du fan af noget af musikken?
-Hej. -Spørg ham igen.
-Fantastisk. -Jeg skulle lige til at spørge…
Dejligt.
Alle de seje mennesker.
Hvor er mit billede?
Tænk, at han næsten kørte ham over!
Strømmen er gået. Jeg kan ikke arbejde sådan.
-Tryk 15 amps. Tryk "afspil". -Det er allerede…
Det var det.
Tekster af: Søren B. Lykke