K O S M O N A U T
Probudila si se.
Potpuno normalno.
Gde je, maskenbal? –Samo mere predostrožnosti dok te ne otpuste.
Ne znam, možda ovo iskoristim za Noć veštica. Šta misliš? –Čestitam
na prvoj uspešnoj misiji, Sem. –Hvala. – Drago ti je što si se vratila? –Ne.
Ne, mogla bih gore da ostanem zauvek.
Ali kad mi bude bolje, volela bih jednu pljeskavicu.
Mislim da to možemo da sredimo. –Sem, možeš li da mi opišeš kako se osećaš?
Teško. Vrtoglavo. Videla sam onu olovku kako lebdi.
Antigravitacija, halucinacija. Sve je to očekivano.
Šta se ovde dešava? –Skener pokazuje oticanje, ali bez preloma,
verovatno si udarila pri padu.
Izgubili smo komunikaciju s tobom pri ponovnom ulasku, Sem. Šta se gore desilo?
Dobila sam koordinate sletanja od kontrole misije.
Sve je izgledalo da ide po planu, i...
...onda sam možda u nešto udarila. –Znaš li kad si izgubila svest?
Pretpostavljam pre pada.
Je l’ sve u redu?
Nešto je probilo tvoju kapsulu i razbilo ti kacigu. –Šta misliš da je bilo?
Možda komad meteorita. Testiramo čestice koje smo našli na tvom skafanderu.
Imaš sreće što si preživela.
Evo je. –Mama. –Mizi Izi, ćao. –Toliko mi nedostaješ.
Još više mi nedostaješ. –Jesi li dobro? –Dobro sam. Samo me teraju da sedim
u ovoj smešnoj stolici neko vreme. Ali vidi, dobro sam.
Tata, i tebi nedostaje mama, je l’ da?
Vidi ko je tu. –Deda. –Bundevice. Mark. –Drago mi je da te vidim, Vile.
Takođe. Kako si, mala? –Dobro sam. Nisi morao da dolaziš.
Moja ćerka se upravo vratila sa svoje prve misije u svemiru,
i nisam trebao da dođem? –Ne. –Tim me upravo obavestio šta se desilo.
Zvuči kao tesna situacija. –Svi smo presrećni što si dobro. –Da, i ja sam.
Zapravo, Pentagon će raditi zajedno s Nasom na ovome. –Stvarno?
Radimo na dešifrovanju električnih frekvencija
koje smo pokupili tokom tvog ponovnog ulaska, pa postoji obostrani interes.
Mediji su poludeli zbog tvog sletanja.
Ministarstvo ti je obezbedilo prelepu kuću u blizini
za oporavak, daleko od gužve. Ti i Izi nećete morati da se bavite time.
Hoćeš li da posećuješ mamu? –Da, naravno.
Uđite. –Izvini što prekidam. Moramo da uradimo još par testova
pre nego što te otpustimo i spremimo za transport,
ali onda si završila sa karantinom. –Dobro, vreme je da idemo.
Videćemo se uskoro. –Pozdravi se sa mamom, dušo.
Kad te sledeći put vidim, zagrliću te najjače na svetu, važi?
Seti se šta smo pričali, važi?
Koga ja volim?
Mene. –Ne čujem te, koga ja volim?
Mene. – Tako je. Vidimo se uskoro. –Vidimo se uskoro.
Da li Vam treba ovo, kapetane? –Dobro sam. –Jeste sigurni? –Da, hvala.
U redu.
Dobrodošla. Telo se ponovo privikava na gravitaciju,
pazi da se ne forsiraš previše. Ne želimo da nam se onesvestiš.
Ovo je stvarno nešto posebno.
Tvoj otac je mnogo ponosan na tebe. –Do sramotnog nivoa.
Hajde da ti pokažem okolo. Jesi li dobro?
Deset ari virdžinijske divljine, samo trideset minuta od Vašingtona.
Malo je lepše od mog mesta. –Navodno je vlada kupila ovo zemljište pedesetih
za testiranje oružja. General Heris nam je rekao
da se sada uglavnom koristi kao smeštaj za diplomate.
Najbliža kuća je kilometrima daleko. –Zvuči kao horor film.
Kuća ima dva sprata. Gore su kupatilo, biblioteka,
potpuno opremljena kuhinja, trpezarija i dnevna soba. U onom uglu tamo
radićemo neke tvoje medicinske testove. –Ovo je neverovatno.
Dole su tri spavaće sobe, tri kupatila, dnevni boravak i kućna teretana,
koja će ti ubrzo postati najbolji prijatelj, jer znaš da je atrofija...
Kučka. –Tako je, gospođo.
Sigurno ti nedostaje svemir.
Imala sam jedan ovakav isti.
Jesi li dobro?
Šta nije u redu? –Samo neki zvuk, zujanje.
Tinitus, ostani mirna, samo pusti da prođe, smiriće se.
Bolje? –Da.
Hvala. –Znam da si bila upozorena pre leta,
ali samo da podsetim. Možeš očekivati sve, od mučnine
do vrtoglavice, temperature, krvarenja iz nosa, halucinacija.
Ljudskom telu treba vremena da se seti kako da funkcioniše na Zemlji. –Razumem.
Što više izveštavaš nas, to ćemo bolje moći da procenimo
da li treba da odložimo buduće misije. –Odložimo buduće misije?
Ako pokažeš bilo kakve neobične simptome ili ozbiljne nuspojave,
ne možemo te samo poslati nazad na obuku.
Dobro. Izvini, ali... trebalo bi da idem
na Međunarodnu svemirsku stanicu za dva meseca.
Iskreno, ne bih se brinula oko toga.
Naravno, više bih volela da te nadgledam u bazi,
ali ne želim nikome da stanem na žulj.
Bićemo ovde svako jutro tačno u pola osam, pa se pobrini da budeš budna i spremna.
Odmaraj što više možeš. –Razumem. –Ovih nekoliko dana će proleteti.
Ako ti nešto zatreba, samo nas pozovi. Vidimo se sutra.
Jebote, živa si. –Val. –Nikad nisam toliko zadržala dah.
Nemoj mi to više nikad uraditi, molim te. –Znam, još pokušavaju da shvate
šta mi se tačno desilo. –O tome svi pričaju. –Verujem. Ali vidi ovo.
Vidi gde sam smeštena. –Izgleda kao neki luksuzni raj.
A ja nisam dobila pozivnicu.
Sem. Halo?
Zemlja zove Sem.
Sem, šta je bilo?
Sem.
Izvini.
Samo sam mislila da... Pomislila sam da sam nešto videla.
Izvini. –Dakle, umireš od želje da se vratiš tamo gore?
Prvi boravak u svemiru je prava navlaka. –Nikad se nisam osećala više kao kod kuće
nego kad sam bila tamo. –Ti si opsednutija svemirom nego iko koga znam,
i to mnogo govori. –Ali počinjem da osećam simptome. Imala sam krvarenje iz nosa.
Devojko. Sećaš se, na obuci su ti rekli da prijaviš sve? Kažem ti, nemoj.
Čak i ako se osećaš užasno, zadrži to jebeno za sebe,
jer te više nikad neće pustiti da letiš. –Znam. Neću im ništa reći, to već znam.
Mislim, mogla bih da budem jebena super žena u ovom trenutku,
ako samo posumnjaju da ti imuni sistem ne radi, da si bolesna ili nešto, spustiće te
da čistiš povraćku sa simulatora pokreta. –Bukvalno, ne mogu da zamislim ništa gore.
Slušaj, ako hoćeš da se vratiš u svemir, moraš sve da umanjiš.
Tvoji simptomi će trajati neko vreme.
Ali sledeći put, sve će ti to delovati normalno. Samo zato što ti je prvi put.
Dobro, odmori se, doći ću da te posetim u tvojoj oazi. –Volim te.
Volim te, volim te, volim te. –Ćao.
Zdravo?
Šta do đavola?
Šta?
Zdravo?
U kuhinji sam.
Dobro jutro. Medicinski tim je tu ako si spremna. –Dolazim odmah.
Jesi li dobro?
Da.
Mislim da je samo vrtoglavica, prolazi.
Elektroliti će te oporaviti. –Mislim da sam prerasla elektrolite.
Prvi dan je naporan. –A, ostatak dana je kakav?
Što više možemo da pratimo tvoj napredak,
to više podataka možemo da prikupimo da unapredimo svemirski program.
Drago mi je što mogu da pomognem. –Kako je sa tinitusom?
Nije se ponovilo. -Super. Još neke halucinacije?
Vratićeš se u pilotsku formu za čas. Samo se opusti ostatak dana,
vratićemo se u isto vreme sutra. –U redu. –Ne zaboravi da se istegneš.
Vidiš li me? –Da, vidim te, vidiš li ti mene? –Da.
Mislila sam, kad izađem odavde,
zašto ne bismo otišli na porodično putovanje?
Samo nas troje, negde na plaži. –Ne znam da li je to dobra ideja, Sem.
Zašto ne? –Samo mislim da nije zdravo da Izi vidi nas zajedno
ako to nije način koji će biti. –Hajde.
Još pokušavamo da shvatimo sve, mi smo porodica.
Sem, skoro smo te izgubili.
Skoro smo te izgubili.
Hoću da Izi ima porodicu koju ja nisam imala. –Teško je bilo.
Znam da je vama bilo strašno, ali ja sam... Dobro sam.
Ponosni smo na tebe. Znamo da si jedna od retkih osoba koje rade to što radiš,
razumemo, ali bila si odsutna šest meseci zbog obuke. Opet ćeš biti odsutna
ko zna koliko dugo zbog sledeće misije. –Hajde, nije fer.
Znaš koliko mi je ta misija važna.
I koliko ste mi važni ti i Izi.
Mislio sam da će nas usvajanje zbližiti kad ti nisi mogla.
Kad nismo mogli. –Jeste.
Jeste. –Mama, napravila sam ovo za tebe.
Dušo, jesmo to mi? –To sam ja, tata i ti.
Šta je to gore? –Svemirski ljudi. –Do đavola.
To je univerzitet, moram da se javim. Doći ćemo da te vidimo sutra, važi?
Reci ćao mami, dušo. –Ćao, mama. Vidimo se uskoro. –Ćao, dušo, vidimo se uskoro.
Izvini. Nisam hteo da te prepadnem, kapetane. Kako se osećaš?
Šta se to, do đavola, dešava? –Našli smo te napolju.
Glava ti je bila prilično razbijena.
Ko to „mi“?
Tata? –Sem.
Baš si nas uplašila kad smo te našli tamo napolju.
Dođi ovamo. Treba da se odmaraš, mala.
Kako ste znali gde sam? –Svratili smo da te iznenadimo.
Nisi bila kod kuće, pa smo pretražili okolo.
Hej. Biće to dobro sutra.
Hajde da udahnemo svež vazduh. –U redu.
Ti si deo nečeg zaista velikog ovde. Veoma sam ponosan na tebe, Sem.
Šta sam to videla tamo napolju?
Sigurnosne kamere? Da li su nešto snimale?
Nisam očekivao da ćeš otići tako daleko od kuće.
Nisam mislio da je potrebno da NASU ispitujem o...
celokupnom rasporedu imanja ovde.
Šta to znači?
Posle tebe.
Šta je ovo mesto? –Istina je, ovo je sigurna kuća.
Baš kao u filmovima o Džejmsu Bondu. –Pođi za mnom.
Verovatno su ti rekli ono što smo im i mi rekli, da je ova kuća za diplomate,
što nije sasvim netačno.
Ljudi koje obično ovde primamo potrebno je privremeno sklonište.
Izin rođendan? –Tiše.
Ponekad je ovakvo mesto sigurnije od ambasade.
Neverovatno.
Spavaće sobe su tamo.
Trpezarija ovde.
Dole je
centralni nervni sistem kuće. Radi na sopstvenom izvoru napajanja.
I, da te smirim...
Ima sigurnosnih kamera svuda okolo.
U slučaju vanredne situacije, kuća se potpuno zatvara,
zaključava sve iza tri sloja kevlar-a i bakarne obloge.
Mnogi od ovih prekidača povezani su sa odbrambenim sistemima oko kuće.
Naravno, tebi to neće trebati, ali nisam želeo da pomisliš da te špijuniramo.
Dobro je znati. –U svakom slučaju, eto, velika tajna otkrivena.
Hajde da se vratimo gore pre nego što nas počnu tražiti. –U redu.
General Heris? –Da. –Sati su 18:30, gospodine. – Hvala.
Moram da se vratim u bazu. U redu je da idem? – Da, hvala.
Verovatno je najbolje da samo ostaneš tu, pokušaj da se odmoriš.
I, molim te, obavezno neka doktor Ejden pogleda tu modricu sutra.
Zdravo. Ovde profesor Mark Voker, znaš šta treba da uradiš. –Hej, ja sam.
Možeš li da me pozoveš kad čuješ ovo? Ne osećam se najbolje.
Samo sam htela da pričamo, nadam se da još ne spavaš. U redu, ćao.
Sredi se.
Otkriveno narušavanje bezbednosti, pokrenuto zaključavanje.
Ma daj, jebote.
Sranje.
Jesi li dobro, Sem? –Da, mislim da...
Mislim da nešto nije u redu s generatorom. –Da.
Naš sistem pokazuje da je bilo prekida struje.
Možda je problem u mreži, proverićemo.
Da počnemo s testiranjem, kapetane? –Da, samo minut, idem da se presvučem.
Mogu li da pričam s tobom na trenutak? –Šta nije u redu?
Ne uživaš u verziji „Arhitektonskog digesta: Pentagon“?
Hej, pričaj sa mnom. –Nešto je ovde. Sinoć, možda sam umislila ili šta već,
ali cela kuća je prešla u režim zaključavanja,
i skoro sam doživela srčani udar, na kraju sam spavala u bunkeru.
Isuse, voleo bih da si me pozvala. –Pokušala sam, nije bilo signala.
Hoćeš da se prebaciš nazad u bazu? –Neću da znaju da se mučim.
Pregledaću sve sigurnosne snimke dok ti budeš radila testiranje.
Pa ćemo otkriti šta se dešava, u redu?
Izvini, mislim da sam samo pod velikim stresom.
Hej.
Ne moraš nikada da mi se izvinjavaš.
Kako je sa modricama? –Ne znam, nisam ni razmišljala o tome.
Možeš ti to. Jesi li dobro?
Dobro.
To ne izgleda kao obična modrica, Sem. –To sletanje nije bilo šala?
Uradićemo još jedan snimak sutra.
Hej. –Hej, Izi. Nedostajala si mi.
Kako si? –Dobro.
Čini naš dom da izgleda kao studentski dom. –Deda. –Hej, bundevo.
Pogledaj se. –Lep kaput. –Sviđa ti se? Sviđa mi se tvoja kapa.
Hvala. – Nema na čemu. Šta se desilo? –Ispao mi je zub. –Kada?
Pre par dana. –Jesi li dala ovom detetu neki novac? Znaš, Izabel,
odmah nakon što sam usvojio tvoju majku, prvi poklona koji sam joj dao
bio je teleskop baš kao ovaj. –Zaista? –Šta vidiš, dušo?
Hajde da pričamo napolju. –Šta nije u redu? –Šta još?
Mislim, mislim da vidim Jupiter. –I ima li zvezda?
Mislim da vidim Mlečnu stazu. –Eto, vidiš. –Reci mi.
Ja.
Imam ove čudne modrice koje se šire po telu,
Bukvalno vidim stvari koje ne postoje. Koje zapravo nisu tamo.
Imam noćne more koje... Ne osećam se dobro. –Udahni.
Ne znam kako da to opišem, ne osećam se kao ja.
Da li si ovo prijavila medicinskom timu? –Ne. Ne.
Ne mogu da rizikujem da ne idem na misiju opet. –Ovde se radi o tvom zdravlju, Sem.
Slušaj, moram da ti nešto kažem.
Samo, ja, ja moram... –Plašiš me. –Samo želim da obećaš da ćeš mi verovati.
Da. Da, šta je u pitanju?
Videla sam nešto što
nije odavde.
Šta želiš da kažeš?
Nešto što nije
sa ovog sveta.
U redu. –U redu.
U redu.
Znam da zvuči ludo.
To je, mislim... Zašto?
Slala sam signale duboko u svemir, za šta? Samo, radi zabave?
Ne znam o čemu su komunicirali. Registrovali su zvučne talase
na prijemniku kapsula neposredno pre nego što su me izgubili.
Šta ako me je nešto pratilo nazad?
Možda sam samo iscrpljena. –Mislim da mi... – Mama. –Trebalo bi.
Videla sam Plutona. Mislim da sam videla Plutona.
To je neverovatno. – Mislim da ćemo morati
da ti nabavimo teleskop, bundevo. –Molim te, tata.
Da, da, naravno, Izabel. –Da li mogu da pozajmim mamu na minut?
Vratiću se odmah.
Tamo, baš tamo.
Š-
Šta? Šta se desilo? Bilo je baš tamo. Kunem se. Pogledaj.
Znam da je ovaj proces bio težak za tebe i porodicu.
Pokušaj da ranije zaspiš. Pij mnogo vode. –Tata, pričam ti šta sam videla.
Bilo je baš tamo i to je izgledalo kao... –Slušaj, Sem.
Da li si sigurna da želiš još jednu noć? –Da, hoću.
Dobro, moram da se vratim u bazu. Mislim da je ovde struja u redu.
Ne zaboravi da zaključaš.
Sem, ako ti nešto zatreba? –Pozovi me, važi? –U redu. –Volim te. –Volim te, medo.
Analiziram.
Devet pojedinaca detektovano.
Hoćeš li da mami ispričaš šalu?
Da.
Koja pčela pravi mleko? –Koja pčela pravi mleko? Ne znam, koja?
Mučica. –Mučica? –Šta? Tata ti je rekao tu šalu? –Ne, naučila je u školi.
Skoči. Ne odlazi predaleko, važi?
Gde je otišla?
Ovde je, nije mogla daleko da ode. Izabel! –Izabel, vrati se.
Pogledaj šta sam našla.
Dušo. Spusti to.
Uplašila si nas, ne smeš to da radiš, Iz.
U redu, avantura je gotova, idemo kući.
Da, idemo, hajde.
Šta se dešava? Uplašena sam. –U redu je, u redu je. Ne plaši se.
O, moj Bože.
Jebiga.
Šta se dešava?
Možeš li još jednom da proveriš okolinu? –Hvala. –Šta misliš?
Verovatno nešto sa okolinom, možda promena u vremenskim obrascima. –Vreme?
Imamo mesto u Langliju. –Ne, u redu je. –U redu.
Zvaću te sa novostima čim ih budem imao. –U redu. Možeš li da je uzmeš?
Da.
Direktore Maršal. –Da? –Ima li novosti o uzorku čestica iz kapsule?
Laboratorija još testira. Javim čim dobijem izveštaj. –Hvala.
Najteži deo je iza nas.
Kako si?
Sve me boli. Kako je ona?
Dobro je, samo je iscrpljena. –Treba da je odvedeš kući da se odmori.
Dođi kući sa nama. –Ne mogu. –Samo još par dana.
Možemo li doći kasnije večeras? –Da.
Sviđa mi se to.
Pozvaću te kad krenemo nazad.
Uzmi nešto za bolove, važi? –Da. Izi, vidimo se uskoro.
Vidimo se.
Volim te.
O, moj Bože.
Šta se dešava?
Ne. Ne.
Sem. -Hoćeš li da se vratiš? -Stižem. Sem.
Pokušavam da ostanem prisebna, ali mislim da sam gotova. –Tu sam, tu sam, Sem.
Sem. –Mark. –Da?
Da li sam bila dobra majka? –Šta?
Zašto me to pitaš, Sem?
Detektovan proboj. Pokrenuto zaključavanje.
O, Bože.
Mark.
Sem. Šta se dešava? –Mislim...
Tu je nešto u kući.
Biću tamo čim pre. –Molim te, požuri.
Šta do đavola?
Šta je ovo?
Analiziram.
Detektovana su dva pojedinca.
Analiziram.
Detektovana su tri pojedinca.
Gde je mama? –Nisam siguran. Dođavola.
Ostani u kolima.
Šta je to? -Izi. Izi, stani.
Izi. Šta smo rekli za bežanje? -Gledaj.
Sem. Sem.
Mama, gde si? –Sem! –Sem!
Oni ne bi smeli da budu ovde. Dobro, ljudi, idemo unutra.
Pokušajte da zapamtite sa čim se suočavamo to je visoko inteligentno.
Nemojte raditi ništa glupo.
Mama, gde si? –Sem. –Mama.
Sem!
Nema je, gospodine. –Nastavite da tražite.
Molim vas, molim vas, imam porodicu.
Imam porodicu.
Mogu.
Ko si ti?
Kako je to moguće?
Marcio, Braun, vi pokrijte perimetar. Džonson, Sančez. Haris, ideš sa mnom.
Da, gospodine.
Hej, ti, stani.
Sem.
Šta se dešava sa mamom? –Oni ti neće nauditi.
Svi sa mnom odmah.
Šta radiš? Spusti pištolj, Vil. -Ne mogu to, Mark.
Pogledaj je. -Nije ono što misliš da jeste.
Uložio sam previše vremena i truda da ih vratim ovde.
Recite im da ostave svoj brod. Sada je to državna imovina.
Znao si sve ovo vreme?
Dao sam ti život,
pravu šansu za život.
Lagao si mi. –Mendez, ovo je Haris. Počni uspon.
Cilj je obezbeđen. –Primljeno, generale.
Misija.
Iskoristio si me kao mamac. –Nisam imao izbora.
Trebaš mi, i oni mi trebaju da me odmah slede nazad do kuće.
Odmah.
Šta ćeš da uradiš, da me upucaš?
Neću ponovo pitati.
Nemoj da me teraš na ovo.
Oduvek si bila.
Moraš da ideš, Sem.
Moraš da ideš sada.
Idi. Idi, idi, biće sve u redu.
Videćemo se uskoro.