Mi jut eszetekbe, ha Amerikára gondoltok?
Ennek a labdának annyi.
Milyen szavak jutnak róla eszetekbe? Igazság? Szabadság? Egyenlőség?
Esetleg az állampolgárság?
Honfitársaim, legújabb amerikaiak!
Milyen figyelemre méltó utat tettetek meg!
Amerikát ezek a hatalmas eszmék tartják össze.
Bizonyos emberek a vérüket adták eme fogalmak mellett kiállva,
de mit is jelentenek igazából?
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
- Mit akarunk? - Igazságot!
- Mikor akarjuk? - Most!
Az amerikai emberek minden egyes napot ennek a harcnak az örökségeként élnek meg.
És rendkívül nehéz megfelelnünk ezen eszmények ígéretének.
A tizennegyedik alkotmánymódosítás…
A nőkre is alkalmazzák a 14. módosítást!
A tizennegyedik módosítást több peres ügyben idézték,
mint bármely másikat.
A törvénybe iktatásától napjainkig a jelentősége nem csökkent.
De sokan azt sem tudják, hogy létezik.
Engem rendkívül megdöbbent az, hogy az átlag amerikaiak
foggal-körömmel ragaszkodnak az első alkotmánymódosításhoz.
Vannak olyan amerikaiak, akiknek a második módosítás a fontosabb.
Azonban ha azt nézzük, hogy mitől vagyunk amerikaiak,
hogy mire vagyunk a legbüszkébbek,
és hogy mitől érezzük magunkat szabadnak,
az a tizennegyedik módosításban található.
Amikor tudomást szereztem erről, úgy éreztem, mesélnem kell róla.
Ezért vagyunk itt.
Felkészülni!
Felvétel!
Hogy elmeséljük a történetünket. Ennek a történetét.
A tizennegyedik módosítás történetét.
XIV. CIKKELY
A tizennegyedik módosítás. Nem baj, ha nem fújod kívülről,
de ez Amerika ígéretének lételeme,
és valahogy így hangzik:
Ha az Egyesült Államokban születtél, állampolgár vagy. Elég egyszerű, igaz?
A törvény szerint
Amerikában mindenkinek jár a törvény előtti egyenlőség.
Ez azt jelenti, hogy mindenkinek ugyanolyan jog és jogi védelem jár,
és ezt senkitől sem lehet elvenni igazságos eljárás nélkül.
Gondolok itt a tárgyalásra.
Szóval lényegében a 14. módosítás szerint egyenlő játékosok vagyunk, egy csapatban.
Bármilyen egyszerűen is hangzik,
ez egy forradalmi dolog.
Ebből áll az amerikai álom.
A tizennegyedik módosítás nélkül nem lehetnék az USA állampolgára.
A 14. módosítás nélkül valószínűleg nem létezne az azonos neműek házassága.
A férjem egy fehér férfi,
ami a 14. módosítás nélkül egyáltalán nem lenne lehetséges.
A tizennegyedik módosítás azt az alapvető ígéretet biztosítja,
hogy egyenlőkként élhessünk a társadalomban.
Philadelphiában nőttem fel, így a családom hozzászokott az egyenlőtlen bánásmódhoz.
De a küzdelmük közepette a szüleim és a nagyszüleim
őszintén hittek Amerika ígéretében.
Első kézből láttam, ahogy a tizennegyedik módosítás kikövezi
az amerikai álom felé vezető utat. A 14. módosítás középpontjában
az amerikai állampolgárság meghatározása áll.
Ez a meghatározás biztosítja, hogy a jogainkat megkapjuk, és megvédjük.
ÁLLAMPOLGÁR
Hogy ezt jobban megértsük,
vissza kell mennünk a tizennegyedik módosítás előtti időkbe.
Amikor még volt rabszolgaság Amerikában.
Egy emberrel kezdjük a történetet. Ő Frederick Douglass.
Talán már hallottad a nevét,
de ez a fickó nemcsak a frizurájáról lett híres.
Frederick Douglass rabszolgának született,
amikor az már közel 200 éve része volt az ország történelmének.
Senki sem gondolta, hogy szabaddá válhat és forradalmat szíthat.
Egy verést, vagy súlyosabb dolgot kockáztatva
Douglass törvényt szegett, és megtanult olvasni.
Az első menekülési kísérletei kudarcot vallottak,
de nem adta fel. Húszéves korára
sikeresen elmenekült New Yorkba.
Itt találkozunk vele.
DOUGLASS MEGSZÖKIK - 1838
RABSZOLGA-FELSZABADÍTÓ, 1838
„Biztonságban ideértem New York városába.
Sétálok a siető emberek között, a Broadway káprázatos csodáit bámulva.
Teljesültek a gyerekkori álmaim.
Szabad állam körülöttem, szabad föld a lábam alatt.
Micsoda pillanat!”
Amikor Frederick Douglass megérkezett Manhattan utcáira, mint szökött rabszolga,
akkor először egy leírhatatlan eufóriát érzett.
Életében először lélegezte be a szabadság levegőjét.
Korábban is próbált már megszökni, de végre sikerült elérnie a szabadságát.
Összefutott egy fickóval,
akit Marylandből ismert. Ő is ott volt rabszolga.
Douglass csak Jake-nek hívta őt.
A fickó azt mondta neki: „Már nem úgy hívnak.
New Yorkban William Dixon vagyok.”
Mr. Dixon azt mondta neki: „Ne bízz senkiben!
Ne bízz bennem! Én sem bízom benned. Itt bárki elárulhat téged.”
Majd azt mondta Douglassnek: „Vigyázz a rabszolgafogókkal!
Légy óvatos!”
A históriák beszélnek fekete és fehér rabszolgafogó körökről is.
EMBERRABLÓK
A képlet egyszerű. Douglass nagyon sok pénzt ért.
Birtokolták a rabszolgákat,
jogilag igényt tarthattak rájuk,
rabszolgafogókat küldhettek a birtokolt tulajdonukért.
Árat szabtak a testükre,
magára a létezésükre.
A szabadsága pillanatában…
rájött, hogy mégsem volt szabad.
Attól, hogy a társadalom és a törvények nem ismernek el valakit állampolgárként,
az idő múlásával az a személy még követelheti ezt a jogát.
Douglass ilyen személy volt. Ragaszkodott minden állampolgári jogához,
annak ellenére, hogy az ország törvényei megtagadták őket.
A tizennegyedik módosítás előtt
volt egy tisztázatlan, ám notórius kérdés: „Mitől lesz valaki az USA állampolgára?”
Az afroamerikaiak állampolgársága egy hevesen vitatott,
viszályokat keltő, zavaros téma volt.
Az állampolgárság jogot biztosít a jogokhoz.
Jogunk van bármiben részt venni,
jogunk van szavazni,
jogunkban áll a kormányhoz fordulni, de ugyanakkor fellépni is a kormány ellen.
Jogunk van mindenhez, amit természetesnek tartunk.
A törvények előnyeihez, az erőszak elleni védelemhez,
a büntetőeljáráshoz, ha tesznek valamit velünk.
Aki nem állampolgár, az nem élvezheti ezeknek az előnyeit.
„Ma virágokat szedtem,
majd füzéreket kötöttem belőlük,
miközben apám holtteste egy mérföldnyire volt tőlem.
De a gazdáimat ez nem érdekelte.
Ő számukra csak egy tárgy volt.
Sőt, azt hitték, hogy elrontotta a gyerekeiket azzal,
hogy emberi lényeknek tanította őket.
Ez egy istenkáromló tanításnak számított egy rabszolgától.
Merész húzás volt tőle,
a gazdái szemében pedig veszélyes.
Nem tudhatjátok, milyen rabszolgának lenni.
Amikor egy törvény sem véd téged.
Amikor törvénybe van foglalva, hogy tárgyként kezelhetnek.
Amikor az alattvalója vagy valaki másnak.”
Voltak, akik azt mondták: „Az állampolgárság csak a fehérek joga.”
Az Amerikai Egyesült Államok nem akarta,
hogy a színes bőrűek is belekerüljenek ebbe a meghatározásba.
Figyelemre méltó, hogy az alapító atyák nem foglalkoztak az állampolgársággal.
Az eredeti Alkotmány nem igazán említi az állampolgárságot.
Nincs leírva benne, hogy valaki hogyan válhat állampolgárrá,
vagy hogy ki számít annak, és ki nem.
Akkoriban meghatározatlan kifejezés volt az „állampolgár” szó,
ezért a rasszizmus virágzott.
A „minden ember egyenlőnek születik” kifejezés
az Egyesült Államok Alkotmányának egyik alappillére.
Ma már tudjuk, hogy be volt építve az Alkotmányba,
de egyáltalán nem érvényesült.
Az Alkotmány sokat említi a szabadságot,
a jogokat, egy jobb Uniót, satöbbi.
De megtalálható benne a háromötödös kompromisszum.
Ami jól kezdődik. A képviselők számát a szabad emberek számára alapozzák.
Király.
Nem számolva az „indiánokat”, ami nem király,
illetve „egyéb személyek” háromötödét.
„Egyéb személyeknek” hívták alkotmányosan az „urbánusokat”.
Képzeljétek el! Egy személy háromötöde? Semmi gáz, csak tördeljük az emberiséget.
Hogy történhetett ez? Délen nagyobb képviseletet akartak,
így kitalálták, hogy a rabszolgák képviseletet érdemelnek, de jogokat nem.
Egy polgárháború volt egy ilyen dolog miatt.
Nem látták benne az iróniát?
Az első 16 elnök többsége tartott rabszolgákat.
Nem csoda, hogy a rabszolgaság nem halt ki magától.
A rabszolgatartóknak jogi érvet adott az,
hogy az Alkotmány jóváhagyta a rabszolgaságot.
Azt, hogy emberi lényeket törvényesen lehetett tárgyként kezelni.
Az ország a Függetlenségi Nyilatkozatra és a rabszolgaság intézményére alapult.
A rabszolgák állampolgároknak érezhették magukat,
mint méltóságot érdemlő emberek,
de jogi értelemben nem voltak azok.
A Frederick Douglasshez hasonló abolicionistáknak
az a veszélyes gondolatuk támadt,
hogy a rabszolgák valójában állampolgárok.
Mi jött ezután?
Megpróbálták megszerezni a nép támogatását ehhez az gondolathoz.
Az északon szabadon született feketék, mint Frances Harper
értekezések és költészet útján írtak az elnyomásról.
„Együtt vagyunk láncra verve, mint egyenlő emberek.
A társadalom nem taposhatja el a leggyengébb tagjait anélkül,
hogy ne átkozná el a saját lelkét.”
A Maria Stewarthoz hasonlók nyilvános előadásokat tartottak a rabszolgaságról.
„Nem a bőr színétől lesz ember az ember,
hanem a lelkén belül alakult elvektől.”
Harriet Jacobs és a bátyja, John Jacobs elmondták, mit éltek át rabszolgaként,
hogy az embereket cselekvésre ösztönözzék.
„Minden embert szabadnak és egyenlőnek teremtettek,
elvehetetlen jogokkal.
A mai Amerikában miért nincs joguk a színes bőrűeknek?”
ÉN IS EMBER VAGYOK
Az abolicionista mozgalom az amerikai történelem lenyűgöző része,
amit az emberek nem értenek teljesen, mert olyan sokszínű volt.
RABSZOLGAELLENES TALÁLKOZÓK!
Az abolicionista mozgalom egyik ága hitt abban, hogy az Alkotmány gonosz.
Hogy támogatja a rabszolgaságot. Egy halállal kötött szövetségnek hívták,
egy pokollal kötött megállapodásnak. Az Alkotmány megsemmisítését akarták.
És feloszlatni az Uniót. De volt egy másik oldal is.
Annak a leghíresebb tagja Frederick Douglass volt.
Douglass első önéletrajzi könyve egy kockázatos projekt volt.
Mivel egy szökevény rabszolga volt,
és reklámozta magát.
Mivel jogi értelemben ő még rabszolgának számított.
Árcédulával rendelkezett, nem volt szabad ember.
FREDERICK DOUGLASS ÉLETE
Azonnal klasszikussá vált, és még mindig az.
Világszerte olvassák.
Akkoriban kritikusnak számított,
hogy Frederick Douglass, egy fekete férfi, aki rabszolga volt
személyesen beszélhetett a rabszolgasorsról,
emberi szemmel nézve.
Gyakran állította, hogy rabszolgaként mindig attól félt,
hogy az elméjét jobban megviseli majd, mint a testét.
Zavarta az a gondolat,
hogy egyesek szabadnak születnek,
míg mások rabszolgáknak.
Van egy rész az első önéletrajzi könyvében,
amikor megáll, és azt kérdezi:
„Miért vagyok rabszolga?”
Ez egy ősi, egzisztenciális kérdés. Miért vagyok rabszolga?
Míg a többi, fehér gyerek éli az életét, könyveket olvashatnak,
szabadon tanulhatnak, szabadon járhatnak és utazhatnak. Én miért lettem rabszolga?
Tudta, milyen érzés a rabszolgaság brutalitása, a kihasználás.
Úgy döntött, harcolni fog ellene.
Beutazta az egész világot, mindenhol beszélt a rabszolgaságról,
illetve a fekete szabadság szükségességéről.
Ennek szentelte az életét.
Tehetséges volt. Értett a szónoklathoz. Talán ő volt a 19. század legjobb szónoka.
Olyan lenyűgöző volt, hogy a déli hitvédők
azt híresztelgették, hogy sosem volt rabszolga,
hogy más országból hozták ide,
hogy egy színész.
Nyilván saját magáról beszélt.
1848-tól tovább erősítette a nyilvános szereplését.
Újságcikkeket írt,
rendkívül népszerű lett a fehér abolicionisták között.
Douglass kiállt egy érv mellett,
miszerint rabszolgából állampolgárrá akart válni.
1852-ben Frederick Douglass volt a világ leghíresebb fekete embere.
Megértette, hogy amit mondott, az nagyon fontos volt ahhoz,
hogy a rabszolgaellenes mozgalom sikerrel járhasson.
Úgy gondolta, hogy az Alkotmány egy rabszolgaellenes dokumentum volt.
Hogy a szabadság támogatója.
Úgy gondolta, hogy az Egyesült Államok a Függetlenségi Nyilatkozattal
és a forradalmi hagyományaival
nem tolerálhatja a rabszolgaságot.
Douglass szerint az alapító atyák alkotása
nem egy rabszolgaságot dicsőítő dokumentum.
Szerinte az Alkotmány az emberek számára biztosítani próbálta
az egyéni döntéseket, a szabadságot és az emberi jogokat.
Hitt egy dologban, valamint hinni akart abban,
hogy a hozzá hasonló emberek valóban a nemzetközösség tagjai.
DOUGLASS MEGSZÖKIK
A Rochesterben lévő női rabszolgaellenes társaság
meghívta Frederick Douglasst, hogy tartson beszédet július negyedikén.
Hatszáz ember gyűlt össze rá a Corinthian Hallban.
Ám a szavait nemcsak a teremben lévő 600 ember hallotta,
hanem mi is. A közönsége a jövő volt.
Elmondom, mi volt ott.
A 600 fős közönség nagy része fehér férfiból és nőből állt.
Lényegében egyetértettek Frederick Douglass-szel.
De Douglass tudta, hogy más az, aki egyetért egy elmélettel,
illetve az, aki átérzi a probléma valósságát.
Ahhoz, hogy igazán megértsék őt,
el kellett mondania nekik az igazságot saját magukról.
1852-ben.
Ez érdekes lesz.
„Polgártársaim!
A Függetlenségi Nyilatkozat aláírói bátor emberek voltak.
Az atyáitok sikerrel jártak.
És ma ti aratjátok le a sikerük gyümölcsét.”
Megnyugvást teremtett a közönségben július negyedikét illetően.
Az alapító atyákat zseniknek nevezte.
Szerinte egy csodás dolgot alkottak. Az Amerikai Köztársaságot.
Nagyon higgadtan nyitott.
Aztán egyszer csak azt mondta: „De elnézést!”
„Miért kell ma itt beszédet tartanom?
Mi közöm van nekem, vagy a képviselteimnek az önök nemzeti függetlenségéhez?
A július negyedike az önöké, nem az enyém. Maguk ünneplik.
Én gyászolom.
Gúnyt akartak űzni belőlem azzal, hogy ma ide hívtak szónokolni?”
Aztán sokkolta a közönségét a rabszolga-kereskedelem szörnyűségeivel,
a déli rabszolga-árverésekkel.
A közönség tagjai egyből magukba néztek.
Elmesélte, milyen szaga volt a rabszolgahajó rakodóterének.
Elmondta, milyen volt hallani egy nő sírását, miközben a gyermekét eladták.
Bemutatta nekik a rabszolgaság szörnyű valóságát.
„Megfosztják őket a szabadságuktól. Ingyen dolgoznak.
Botokkal verik őket. Sőt, még korbácsokkal is.
Kiütik a fogaikat, megégetik őket.
Papolnak a szabadságról és egyenlőségről,
prédikálnak hálaadáskor, de ez csak képmutatás.
Nincs még egy nemzet e földön,
ami hátborzongatóbb dolgokat végezne, mint az Egyesült Államok népe.”
Azokhoz szólt a beszédével, akik…
az oldalán álltak, de azt üzente nekik, hogy:
„Nem tesztek eleget a rabszolgaság ellen.”
Ekkor 1852-t írtunk.
Tizennégy éve szabad volt már, de még mindig tartott a dolog.
Ez a nemzet elviekben a szabadság köré épült,
emberi egyenlőség fogalmaira alapozva.
Amíg a rabszolgaság fennmarad, addig a nemzet egy hazugság.
„Amerika valótlan a múlthoz, a jelenhez,
és köti magát ahhoz, hogy valótlan legyen a jövőhöz.
Zárásként hadd mondjam el, hogy nem aggódom az országunkért.
A rabszolgaság végzete közeleg, ezért úgy búcsúzom, ahogy kezdtem.
Tele reménnyel.”
Ő állampolgárnak tartotta magát.
A kérdés az volt, hogy a kormány is annak tartotta-e.
Ez a legfontosabb tényező.
Szerintem sok afroamerikai mindig is állampolgárnak vallotta magát.
Mindig is a saját országunknak tekintettük az Egyesült Államokat.
De kérdéses, hogy az ország is így gondolt-e ránk.
Az Egyesült Államok Legfelsőbb Bírósága ebben a csodás fehér márványépületben van.
Törvény előtti egyenlőség.
Az Alkotmány nyelvezete nem mindig kristálytiszta.
Ezért van a Legfelsőbb Bíróság.
Egyik feladata, hogy megmagyarázza, és segítse értelmezni az Alkotmányt,
hogy azt számon kérhessék rajtunk. Ez a harmadik kormányzati águnk,
és az igazságszolgáltatási rendszer legfőbb hatalma.
De mit mondott a Legfelsőbb Bíróság arról, hogy ki amerikai állampolgár, és ki nem?
1857: Dred Scott kontra Sanford.
A Dred Scott-ítélet volt a Legfelsőbb Bíróság legrosszabb döntése.
A legrosszabb vagy a második legrosszabb.
Dred Scott egy sebész rabszolgája volt.
A sebész elvitte Scottot Missouri rabszolga államából
Wisconsinba, ami egy szabad állam volt.
Később, az orvos meghalt Missouriban.
Scott a Legfelsőbb Bírósághoz fordult azzal az érvvel,
hogy amikor a szabad államban élt,
akkor már senki tulajdona sem volt, és szabad polgárrá vált.
Úgy volt, hogy ha Dred Scott javára döntenek,
akkor a rabszolgák szabad utat kapnak a szabad polgári lét felé.
Ha elutasítják, akkor a lehetőség elillan.
A LEGFELSŐBB BÍRÓSÁG TÁRSBÍRÓJA 1836-1864
„A négereket nem említik, és nem is kívánjuk említeni őket
állampolgárokként az Alkotmányban,
így nem élhetnek azokkal a jogokkal és kiváltságokkal,
amiket az biztosít az Egyesült Államok állampolgárainak.”
A Bíróság azt mondta: „Térjünk vissza az Alkotmány alapjaihoz,
és derítsük ki, mi lehetett a megalkotóinak szándéka 1787-ben!”
Nyilvánvaló volt Roger B. Taney számára,
hogy nem akarták a feketéket az ország részének tekinteni.
Nem tették bele az Alkotmányba, mert nem gondolták,
hogy bárki is olyan ostoba lenne, hogy a nem fehéreket
az amerikai néphez sorolná.
„Több mint egy évszázada alsóbbrendűeknek számítanak,
és alkalmatlanok arra, hogy vegyüljenek a fehér rasszú emberekkel.
Olyannyira alsóbbrendűek, hogy nincsenek jogaik,
mert azok csak a fehéreket illeti meg.”
A megfogalmazása hátborzongató.
„Az afroamerikaiak nem állampolgárok. Sosem voltak, sosem lehetnek azok.”
Megerősítette azt, hogy státusztól függetlenül
a szabad vagy rabszolga feketék nem egyenlők a fehérekkel.
Hogy nem voltak teljesen emberek. Hogy nem voltak elég fejlettek.
Scott ügyénél kijelentették,
hogy a feketék sosem lehetnek az USA állampolgárai.
Dred Scottnak még perelni sem volt joga.
Frederick Douglass kitartott amellett,
hogy a rabszolgaság-elleni politika alkotmányosan működhet.
De a Bíróság hajthatatlan volt. Szerintük az Alkotmány támogatta a rabszolgaságot,
és teljesen Douglass-ellenes volt.
Az állampolgársággal jogok járnak.
Dred Scott ügye után Douglass többé nem lehetett a közösség része.
Sosem lehetett amerikai állampolgár.
Így felmerült a kérdés, hogy: „Mi a következő lépés?”
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK 16. ELNÖKE
A déliek a rabszolgaság nemzeti jóváhagyását kérik.
Nem kaphatják meg.
Lincoln kritizálta az ügyet. Részben ezzel kampányolt.
Ha nem reagált volna Dred Scott ügyére,
akkor sokak szerint nem lett volna elnök.
Maga lesz a történelem legjobb elnöke!
Lincoln látta,
hogy megosztja az országot a rabszolgaság törvényességének kérdése.
AZ UNIÓ FELOSZLOTT!
LINCOLNT ELNÖKKÉ VÁLASZTJÁK - 1860
ELKEZDŐDIK A POLGÁRHÁBORÚ - 1861
Lincoln megértette, hogy a rabszolgaság rossz dolog,
ami jó kiindulópont, de…
azt is mondta, hogy: „Ha megmenthetném az Uniót
rabszolgák felszabadítása nélkül, megtenném.”
Ha a polgárháborút a rabszolgaság robbantotta ki,
akkor Lincoln miért nem szabadította fel az összes déli rabszolgát?
Mert a célja az Unió megőrzése volt.
Dél épphogy elvált Északtól.
Konföderációnak hívták magukat.
Lincoln nem akart olyan elnök lenni,
aki elveszíti az ország felét.
Vissza akarta szerezni a déli államokat, és mindenre képes volt a győzelemért.
Még az afroamerikaiakat is képes volt feláldozni ezért.
A káosz közepette
Abraham Lincoln elhívott néhány afroamerikai vezetőt a Fehér Házba.
Gyorsírókat és újságírókat hívott el az eseményre,
de Lincoln nem beszélgetett a vezetőkkel, hanem kioktatta őket.
„Az önök rassza gyötrődik. Úgy vélem, ez bárkinek mérhetetlen szörnyűség lenne.
De ha nem lesznek rabszolgák,
akkor is messze állnak majd attól, hogy egyenlők legyenek a fehérekkel.”
Nem tetszik ez nekem.
„Amit tudunk, az az igazság. De a fajaink között nem lehet háború.”
Alapvetően a feketék jelenlétére kente a polgárháború kitörését.
Aztán rá akarta venni őket egy terv támogatására,
ami a felszabadított feketéket az USA területén kívül gyűjtötte volna össze.
„Tudom, igen durván hangzik, de a fehérek vonakodnak attól,
hogy a színes bőrű, szabad emberek köztünk maradjanak.
Mind jobban járunk, ha szétválunk.”
Álljunk meg!
Te vagy Abraham Lincoln, ugye? A fickó az egycentesen.
Jól van, folytasd!
Szerinte mindenki tudta,
hogy az egyenértékűségről szól ez az ország,
de a faji egyenlőségben nem hitt.
Volt hová fejlődnie.
„Közép-Amerikában képzeltem el önöknek egy kolóniát.”
Hogy mi? Várjunk csak! A megvilágosodott, modern elnök
aki véget vetett a rabszolgaságnak,
először Costa Ricába akart küldeni minket?
Por qué?
Douglass dühöngött.
Lincoln ezzel részben próbálta
tudatosítani a feketékben azt a mardosó bizonytalanságot,
miszerint valójában nem tartozhatunk az országba.
Az afroamerikaiak attól tartottak, hogy ez lesz a sorsuk,
ha nem válnak állampolgárokká.
Douglass azt válaszolta, hogy nem a feketék jelenléte a gond,
hanem a rabszolgaság, és a rabszolgatartók hatalma,
ahogy ez befolyásolja a társadalmat. Szerinte az okozta a polgárháborút.
Ne feledjük, hogy mindez a polgárháború közepette történt.
Azon a nyáron nem Lincoln oldala állt nyerésre.
Egy ilyen háborúban a lehető legtöbb katonára volt szükség.
De a kormány ragaszkodott ahhoz, hogy feketék nem lehetnek a milíciában,
sem a hadseregben.
„Barbárok. Ámokfutásba kezdenének.
Ha fegyvert kapnak, megölnek minden fehéret.”
„Miért utasítja el a kormány a négereket? Nem számítanak embernek?
'A tábornokok katonákat akarnak. Küldjetek embereket!' Ezt kiáltották.
Arra kértem a meggyengült nemzetünket,
hogy engedjék a feketéket az ellenség ellen küzdeni.
A fehérek által nyert szabadság korántsem ragyogó.
Ki szeretné felszabadítani magát?”
SZÍNES BŐRŰEK! FEGYVERBE! BIZONYÍTSATOK, VAGY A FAJUNK ELBUKOTT!
Douglass arra buzdította a feketéket, hogy ha vérüket adják az országukért,
akkor sosem tagadhatják meg tőlük az állampolgársághoz tartozó jogukat.
Ezt igencsak kiemelte.
Országszerte tartott beszédeket.
A rabszolgaság eltörlése nélkül nem nyerhettek.
Szükség volt a fekete katonákra a polgárháborúban, az Unió hadseregében.
Rá akarta venni Lincolnt arra, hogy buzdítsa a feketéket
a rabszolgatartók elleni harcra.
Douglass meg volt győződve arról, hogy ezzel bizonyítanák,
hogy megérdemelik a jogaikat, illetve a jogi egyenlőségüket.
Lincoln ekkor még nem tudta elképzelni az országot
több népcsoportból álló nemzetként,
de egyre intenzívebben változtak a nézetei.
Végül beváltak Frederick Douglass erőfeszítései.
Katonák kellettek, így Lincoln aláírta az Emancipációs Kiáltványt,
ami felszabadította a déli államok rabszolgáit.
A feketék csatlakozhattak a hadsereghez, és ezáltal bebizonyíthatták azt,
amit Frederick Douglass végig emlegetett.
Harcolhattak a szabadságukért.
SZÍNES BŐRŰEK! FEGYVERBE! MOST VAGY SOHA!
Az Emancipációs Kiáltvány a háború kritikus fordulópontja volt,
ami végül 200 000 feketét biztosított az Unió hadseregéhez és tengerészetéhez.
Nemcsak apró csaták voltak, szokványos hadseregek között.
Hatalmas csapatok voltak Északon és Délen is.
Az Emancipációs Kiáltványt hadparancsként adták ki,
hogy segítsen megnyerni a háborút.
Azt mondták, hogy lusta, gyáva és fegyelmetlen nép vagyunk.
És az a tény, hogy az afroamerikaiak nemesen helytálltak,
hathatós válasz volt a harcokat megelőző beszámolókra.
AZ UNIÓ HATALMAS GYŐZELME!
A CSATA IZGALMAS RÉSZLETEI!
EGY ÚJABB UNIÓS GYŐZELEM!
Hatalmas dolog volt a feketéknek, hogy a frontvonalban harcolhattak.
A fekete katonai szolgálat megváltoztatta a fehérek faji attitűdjét.
Sok olyan északi volt, aki nem gondolt állampolgárként a feketékre,
de a hadseregben tett szolgálatuk után úgy vélték,
hogy kiérdemelték annak a jogát, hogy az USA állampolgárai lehessenek.
Frederick Douglass két fia szolgált az 54. Massachusettsi Színes Gyalogságban.
Látta a valós és szimbolikus erejét annak,
hogy a fekete férfiak az USA feliratot viselték az övükön.
„Olyan országot akarunk, ami nem veszi hazugságnak a Függetlenségi Nyilatkozatot.
A küldetésünk ebben a háborúban a nemzeti megújulás.”
Douglass a háborúról már a kezdetektől fogva azt mondta,
hogy nemcsak a feketék életén változtat, de átalakítja az Egyesült Államokat is.
„Mi nem a régi Unióért harcolunk, hanem egy tízezerszer fontosabb dologért.
És ez a dolog nem más, mint a nemzeti egység.
Egy olyan egység, amiben a szabadság és egyenlőség,
nem pedig a rabszolgaság és felsőbbrendűség a mérvadó.”
Ő formálta a polgárháborút, valamint az ország jövőjét.
Elengedhetetlen volt számára,
hogy az ország megfeleljen az alapokmányának.
SZABADSÁGOT A RABSZOLGÁKNAK
A háborúnak nemcsak a Konföderáció bukását kellett elhoznia,
hanem egy új nemzet létrejöttét is, ami az egyenlőségre épült.
A polgárháború egyik nehézsége volt
látni a megannyi hullát a csatamezőkön.
Lincolnnak pedig meg kellett válaszolnia, miért történt az egész.
EMANCIPÁCIÓS KIÁLTVÁNY - 1863
GETTYSBURGI BESZÉD - 1863
„Nyolcvanhét évvel ezelőtt atyáink ezen a földrészen új nemzetet alapítottak,
amely a szabadságtól fogant,
és abban a gondolatban jött létre, hogy minden ember egyenlő.”
EGYENLŐ
Gettysburgre úgy gondolhatunk, mintha Douglass visszhangját hallanánk.
Az emancipáció a háborús erőfeszítés meghatározása.
„Nemzetünkben Isten segítségével újjászületik a szabadság.”
Ez a leghíresebb idézet Lincolntól. „Újjászületik a szabadság”.
Douglass ezt hangoztatta a háború kezdete óta.
Ez a beszéd nem sokban különbözik attól,
amiről Douglass beszélt, ami a nemzeti megújulás.
A szabadság újjászületése.
A polgárháborúra úgy tekintettek, mint valami új kezdetére.
„És a néptől, a nép által, a népért való hatalom…
soha el nem tűnik a föld színéről.”
A Gettysburgi Beszéddel próbálta feldolgozni azt a tragédiát,
amit az elesett emberek jelentettek. Ha ez a háború az Unióról szólt,
akkor talán túl sokan haltak meg.
De ha az emancipáció és a fekete szabadság volt a tét,
akkor megérte az, ami Gettysburgben történt.
Szerintem Lincoln itt változott meg.
Igazán látni lehet rajta,
hogy mennyire megváltozott.
Hihetetlen, hogy a gyarmatosítás helyett a feketék jövőjével kezdett foglalkozni.
Elkezdték nagyon mélyen tisztelni egymást.
Mindketten saját maguk kovácsolták a sikerüket.
Lincoln egy évet tanult. Douglass egyet sem.
Mindkettőjüknek az elméjükkel sikerült felemelkedniük.
Csak ők feleltek azért, ahová jutottak.
Ebből a szempontból szerintem rokonlelkek voltak.
Douglass nagyon bízott abban, hogy tovább dolgozhat Lincolnnal
az afroamerikaiak jövőjén.
POLGÁRHÁBORÚ (1861-1865)
A POLGÁRHÁBORÚ VÉGE - 1865
1865. április 9-én
Lee tábornok bejelenti, hogy a Konföderáció megadja magát.
Ezzel elkezdődött a polgárháború lezárása.
Néha a történelem kijelöl olyan embereket egy mozgalom élére, mint Douglass.
És ha egy Lincolnhoz hasonló ember támogatja őket,
aki változtat is a dolgokon,
akkor hihetetlen, mit képesek a vezetők együtt elérni.
Sajnos a történelem tragikus módon lerövidítheti ezeket a kapcsolatokat.
Lee kapitulálásának megünneplésére
Lincoln egy beszédben elmondta,
hogy az Unió hadseregében harcoló afroamerikai katonáknak
szavazati jogot kell biztosítani.
A beszédet hallgató tömegben ott állt John Wilkes Booth.
Booth-ot bosszantotta az egyenlő állampolgárság gondolata,
ezért odafordult egy barátjához, majd azt mondta:
„Ez volt az utolsó beszéde.”
MEGHALT AZ ELNÖK!
Nyolc hónappal Lincoln meggyilkolása után
törvénybe iktatták a tizenharmadik módosítást.
Ez megszüntette a rabszolgaságot,
és véglegesen felszabadított minden amerikai rabszolgát.
De a szabadsággal nem ér véget a történet.
Lincoln meggyilkolására tragédiaként gondolunk, és az is volt,
de az igazi tragédia az volt, hogy a gyilkossága után
az elnöki pozíció Andrew Johnsoné lett.
„Ez a fehér emberek országa,
és ameddig én elnök leszek,
addig a kormányban csak fehér férfiak lehetnek.”
Egy maradi, rasszista, bigott ember volt.
Távol állt Lincolntól, mint Makó Jeruzsálemtől.
Imádta a nagy összejöveteleket.
Szeretett hosszú beszédeket tartani, magáról beszélni.
Láttunk már ilyen a politikai alakokat a történelem során.
Amint elnök lett, lényegében egyből kijelentette,
hogy a célja megelőzni az állampolgárság felhígulását.
Frederick Douglass meglátogatta az elnököt a Fehér Házban.
Szörnyű pillanat volt.
Andrew Johnson kijelentette, hogy szerinte Frederick Douglass alsóbbrendűbb nála,
hogy a feketék hálával tartoztak neki…
„Voltak rabszolgáim. Többet vásároltam,
de egyet sem adtam el. Tehát gyakorlatilag,
ami a rabszolgákkal való kapcsolatomat illeti,
én voltam a rabszolgájuk, nem ők az enyémek.”
A találkozó után Johnson ezt mondta a titkárnőjének:
„Ismerem ezt az átkozott Douglasst. Olyan, mint a többi nigger.
Bármikor elvágná egy fehér torkát.”
Nem volt valószínű, hogy Andrew Johnson támogatni fogja
a volt rabszolgák jogainak érvényesítését. Nem is tette meg.
Értem én, Johnson rasszista volt.
De egy rasszista elnök nem árthat a feketéknek,
mert megszűnt a rabszolgaság.
Aki gyűlöli a feketéket, miért csatlakozik az Unióhoz?
Ezt elszúrta.
Várjunk csak! Ha valaki szabad, attól még nem lesz állampolgár.
És állampolgárság nélkül
a feketék mit sem tehettek a déliek támadásai ellen.
A 13. módosítás beiktatása után
a déli államok törvényhozói Fekete Törvényeket iktattak be.
A „Fekete Törvények” kifejezés egy izgalmas sorozat címe is lehetne,
de közel sem volt az. Igazi törvényekről volt szó.
A törvények nagy része csakis a feketéket kötelezte arra,
hogy éves szerződéseket kössenek, fehér munkaadókkal,
100 dollárt adót kellett fizetniük a munkáért azoknak,
akik nem farmerek vagy szolgák voltak.
A fekete gyerekeket kötelező „gyakornoki” munkára kényszerítették,
hogy ők is dolgozzanak. A gyerekek. Az északiak ezen felháborodtak,
de a déli törvényhozók azt mondták: „Mi van veletek?
Ez nem rabszolgaság.
Ezek Fekete Törvények. Más kifejezés. Ráadásul két szóból áll.
És már fizetést is kapnak.”
Persze…
De mi történt, ha egy fekete elutasította ezeket az új korlátozásokat?
Mi történt, ha gyakorolni akarták a szabadságukat?
Nos, börtönbe kerülhettek,
és meglepő módon munkára kényszerítették őket, fizetség nélkül.
A New York Herald Tribune cikket írt erről
„Észak-Karolina újra bevezeti a rabszolgaságot” címmel
Képzeljétek el!
A feketék megnyertek egy háborút, amit a szabadságukért vívtak meg,
és ezt kapják cserébe?
A 13. módosítás kevésnek bizonyult. Az volt a kérdés, hogy mi segíthet.
Ekkor jött John Bingham, egy ohiói képviselő.
Ő mindenki szabadságában hitt. Az igazi szabadságban.
„Sértőnek találom a 'nigger' szó használatát.
Számomra ez nem a bőr színét jelöli,
hanem bizonyos személyek csoportját, a lelkük színe alapján.
Azok, akik védtelen emberekre támadtak,
hogy rabszolgákká változtassák őket.
Ezek az emberrablók, akiknek a bőrük olyan fehér, mint a hó…
Igazából ők a niggerek.”
Látta, mi történik Délen, és nem volt valami szép látvány.
Úgy reagált: „Tennünk kell valamit. Meg kell változtatnunk az Alkotmányt.
Egyenlő állampolgárságot kell adni nekik.”
John Bingham volt az első, aki azon dolgozott,
hogy kidolgozza a tizennegyedik módosítást.
Bingham pontosan azt akarta elérni, amit Frederick Douglass említett
a július negyedikei beszédében. Hogy Amerika teljesítse azt az ígéretét,
miszerint kiterjesztik az amerikai állampolgárságot az Alkotmányban,
helyrehozva a Dred Scott-hibát,
és hogy írásban biztosítva legyen mindenki számára az egyenlőség,
hogy senki se vehesse el azt senkitől.
Ehhez Bingham a radikális republikánusok egy csoportjával
létrehozták a 14-et, hogy beépítsék az afroamerikaiak megtagadott jogait.
És azért harcoltak, hogy a 14. egy alkotmányos módosítássá váljon.
Ez azért volt fontos, mert tudták, hogy nem mindig lesznek vezetők.
Az utódaik akár el is törölhetik.
Rendkívül nehéz elfogadtatni egy módosítást,
ellenben megszabadulni is nagyon macerás tőlük.
A KONGRESSZUS JAVASOLJA A 14-ET
A TIZENNEGYEDIK MÓDOSÍTÁST 28 ÁLLAMNAK KELLETT ELFOGADNIA
A 28-BÓL 6 HAGYTA JÓVÁ 1866-BAN
1867-BEN HUSZONKETTŐ
1868-BAN MIND A 28 ÁLLAM
És Bingham sikerrel járt.
1868-ban a tizennegyedik módosítás hivatalosan is az Alkotmány része lett.
És ez bizonyította, hogy az Egyesült Államok
készen állt egyenlőséget biztosítani mindenkinek.
„Az, aki az Egyesült Államokban született, vagy itt lett honosítva,
ezáltal az ország joghatósága alá tartozik,
az az USA állampolgárának számít a lakhelye szerinti államban.”
Nézzük meg, milyen szabályokat hoztak!
Az Egyesült Államokban kell születni hozzá.
És nincs más korlátozás.
Nem emelik ki az USA-ban született fehéreket.
Ezért az afrikai származású emberek állampolgároknak számítottak.
„Egy állam sem hozhat olyan törvényt, amely korlátozná az USA polgárainak
kiváltságait és sértetlenségét.”
Ez azt jelenti, hogy az amerikai Alkotmány első nyolc módosítása,
amit Jognyilatkozatnak hívunk, minden polgárra érvényes.
Ez érvényben van a tartományi-, és szövetségi kormányzatok ellen is.
„Egy állam sem foszthat meg senkit az életétől, szabadságától, tulajdonától,
törvényes eljárás nélkül.”
A polgárháború előtti időből származó feketék
a bíróságon kívánták megszerezni, amit akartak.
Meg akarták védeni magukat az erőszakkal szemben.
És a tizennegyedik módosítás kimondja,
hogy fordulhatnak a bírósághoz, ha történik valami.
„Senki sem tagadhatja meg a joghatósága alá tartozóktól
a törvény előtti egyenlőséget.”
Az állampolgárság annyira egyértelműen körvonalazódott,
hogy automatikussá vált.
A teljes állampolgárság. Nem volt háromötöd, vagy ideiglenesség.
Az első lélegzetvételedtől kezdve amerikainak számítottál.
Aki ebben az országban született, az az Egyesült Államok állampolgárságának
minden jogát és védelmét megkapta.
Ez megdöntötte a Dred Scott-ítéletet, miszerint a feketék nem lehetnek polgárok,
bárhol is születtek. Még ha nemzedékeken át is itt voltak.
A tizennegyedik módosítás döntő fontosságú volt abban,
hogy egy fehér férfidominanciával rendelkező nemzetből
egy olyan jövőbe kerülhessünk, ahol a demokrácia sokszínű lehet.
A tizennegyedik módosításban láthatjuk először az Alkotmányban
az „egyenlő” szó használatát.
És nagy szerepe van az Alkotmányunkban.
Sok szempontból az országunkat nem 1776-ban alapították,
hanem akkor, amikor John Bingham hatására a Kongresszus elfogadta a 14. módosítást,
mert ott jött létre a modern Alkotmány.
XIV. CIKKELY
Douglassék elismerték, hogy a 14. módosítás
megváltoztatta az ország törvényeinek működését.
Voltak kritizálói,
de óriási ünneplésre adott okot mindenkinek.
Ez hatalmas optimizmusra adott okot.
Az afroamerikaiak izgatottak lettek attól, hogy teljes értékű állampolgárok lehettek.
A 14. módosítás elfogadása után
sokan meggyőződtek abban, hogy sikerült újraindítani
egy rosszul irányított projektet,
és Amerika egy saját projektbe vághatott.
Az egyik legnagyobb siker a fekete oktatás virágzása volt.
A déli emberek intézményeket építettek a saját oktatásuk érdekében,
az írástudás fontossága miatt.
A feketék több millió dollárt költöttek a saját pénzükből oktatásra.
Olyan Délen élő emberek, akik nincstelenek voltak.
Frederick Douglass…
A neve számomra olyan, mint egy ima.
Figyelemre méltó volt a rátermettsége, amit senki sem tudott visszatartani.
Nem azt akarta, hogy a feketék csak a rabszolgaságtól szabaduljanak meg.
Azt akarta, hogy állampolgárok legyenek.
Rendkívüli férfi és ember volt.
„Mintha egy új világban élnék.
Ki gondolta volna, hogy ez lesz?
Ez az igazság és szabadság ünnepe, nemcsak a felszabadított rabszolgák miatt,
hanem a polgári jogi törvény és a szavazati jog miatt is.
Egy olyan népcsoportért, amit egy ideje még senkikként bélyegeztek meg,
de most már egyenlő emberekként ismerik el őket
a törvény színe előtt.”
Frederick Douglass.
Rabszolga,
szökevény,
szabad polgár,
állampolgár.
De a hihetetlen útja ezzel nem ért véget. Frederick Douglass a hosszú élete során
tovább küzdött az afroamerikaiak, a nők és bevándorlók jogaiért.
Az erőfeszítéseinek hatása nemzedékeken át visszhangzott.
A mai napig.
Na na na, na na na Hé hé hé, viszlát
Az alábbi felvételeken egy darut láthatnak,
amint eltávolítja Roger B. Taney szobrát, péntek hajnalban.
Azt vallotta, hogy a feketéket nem illették meg olyan jogok,
amilyenek a fehéreknek jártak.
ROBERT B. TANEY LESZÁRMAZOTTJA
Akkor éjjel megbocsátásért esedeztünk, és a Scott család megbocsátott nekünk.
DRED SCOTT LESZÁRMAZOTTJA
A családomban néhányan azt mondták:
„Nem biztos, hogy találkoznék velük.”
Aztán érkezett a váratlan és rögtönzött bocsánatkérés.
Néhány rokonom sírva fakadt.
Amikor ilyen megtörténik, és ha megértik a kapcsolatot köztünk,
akkor bármi lehetségessé válik. Mindenkinek így kéne tennie.
NEM KAPUNK LEVEGŐT
FEKETE HANGOK
ERKÖLCSTELEN
AMERIKAI VAGYOK
IGEN AZ ERA-RA
Ha a Scott és Taney család ki tudott békülni, más is megteheti.
Amerikában sokat beszélünk az egyenlőségről
és az igazságszolgáltatásról.
Ott van a Hűségeskü, melyekben szerepelnek ezek a szavak.
És a 14. módosítás ezt az elképzelést hivatott valóra váltani.
Azonban nem számoltunk azzal,
hogy nem leszünk felkészülve az igazi egyenlőség feldolgozására.
Sosem fogom elfogadni
azokat a hamis tanításokat, melyek szerint minden faj egyenlő.
- Nincs igazság! - Nincs béke!
Azt üzenjük Amerikának, hogy tartsák be, amit papírra fektettek!
Amint elfogadták a 14. módosítást, már meg is támadták.
A bíróságon, az utcán, még a történelemkönyvekben is.
Az iskolában miért nem tanultuk a 14. módosításról?
Mert sokan küzdöttek azért,
hogy más ne tudjon róla.
A feliratot fordította: Balla-Fábián Gerda