‎Ce vă vine în minte ‎când vă gândiți la America?
‎Ce lovitură!
‎Ce cuvinte vă evocă?
‎Dreptate?
‎Libertate? Egalitate?
‎Dar calitatea de cetățean?
‎Mă adresez vouă, ‎celor mai noi compatrioți ai mei:
‎ați parcurs o călătorie remarcabilă!
‎Firele acestor idei mărețe împletesc ‎țesătura Americii.
‎Oamenii s-au luptat și au murit ‎pentru definițiile acestor cuvinte,
‎dar ce înseamnă ele cu adevărat?
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎- Când vrem dreptate? ‎- Acum!
‎Ca americani, temelia vieții noastre ‎de zi cu zi e moștenirea acestei lupte.
‎Și suntem chemați în fiecare moment
‎să ne ridicăm ‎la înălțimea acestor idealuri.
‎Al 14-lea Amendament al Constituției…
‎Vrem ca al 14-lea Amendament ‎să se aplice femeilor.
‎Al 14-lea Amendament e invocat ‎în mai multe litigii
‎decât oricare alt amendament.
‎De la ratificare și până azi, ‎relevanța lui nu s-a diminuat niciodată
‎și, totuși, abia îl cunoaștem.
‎Ce mă uimește e că americanii obișnuiți
‎nu se sfiesc să vorbească ‎despre Primul Amendament.
‎Pentru alții, al Doilea Amendament
‎pare cel mai important.
‎Și totuși, în mare măsură, ‎felul cum ne definim ca americani,
‎lucrurile de care suntem cel mai mândri
‎și majoritatea felurilor ‎în care ne considerăm liberi
‎își au sursa în al 14-lea Amendament.
‎Când am aflat despre el, ‎am vrut să vă spun imediat și vouă.
‎De aceea ne aflăm azi aici.
‎Semnal!
‎Motor!
‎Să spunem povestea noastră și a lui.
‎Povestea celui de-al 14-lea Amendament.
‎ARTICOLUL XIV
‎Al 14-lea Amendament. ‎Nu-i nimic dacă nu-l știți pe de rost,
‎dar e nucleul promisiunii Americii
‎și sună cam așa:
‎dacă te naști în Statele Unite, ‎ești cetățean.
‎Simplu, nu?
‎Și, potrivit legii,
‎orice american primește ceea ce se cheamă ‎„protecție egală”.
‎Adică toți avem aceleași drepturi ‎și aceeași protecție juridică
‎și nimeni nu ni le poate lua ‎fără un proces echitabil.
‎Avem dreptul a ne apăra în instanță. ‎În esență, al 14-lea Amendament spune
‎că suntem jucători egali ‎în aceeași echipă.
‎Și, pe cât de simplu sună,
‎pe atât de revoluționar este.
‎E chintesența Visului American.
‎Fără al 14-lea Amendament,
‎nu aș fi cetățean al Statelor Unite.
‎Fără al 14-lea Amendament, ‎dreptul egal la căsătorie
‎probabil n-ar exista.
‎Sunt măritată cu un alb,
‎ceea ce n-ar fi deloc posibil ‎fără al 14-lea Amendament.
‎Promisiunea fundamentală ‎a celui de-al 14-lea Amendament
‎e promisiunea unei societăți de egali.
‎Familia mea e din Philadelphia
‎și n-a fost străină ‎de inegalitățile din această țară,
‎dar, în ciuda dificultăților, ‎părinții și bunicii mei
‎au crezut din toată inima ‎în promisiunea Americii
‎și am văzut cu ochii mei ‎cum al 14-lea Amendament
‎deschide calea spre Visul American.
‎În inima celui de-al 14-lea Amendament
‎se află definiția cetățeniei americane.
‎Prin ea, sunt acordate și apărate ‎toate drepturile pe care le prețuim.
‎CETĂȚEAN
‎Pentru a spune această poveste,
‎trebuie să ne întoarcem la vremea ‎când al 14-lea Amendament nu exista,
‎înainte de abolirea sclaviei în America.
‎Începem cu un singur om,
‎Frederick Douglass.
‎Poate i-ați mai auzit numele,
‎dar freza lui mișto nu-i nici pe departe ‎cea mai izbitoare trăsătură.
‎Frederick Douglass s-a născut în sclavie
‎într-o perioadă în care sclavia exista ‎în această țară de aproape 200 de ani.
‎Era improbabil să-și câștige libertatea,
‎darămite să conducă o revoluție.
‎Riscând să fie bătut sau chiar ucis,
‎Douglass încalcă legea învățând singur ‎să citească,
‎și, deși primele lui încercări ‎de evadare au eșuat,
‎nu s-a dat bătut.
‎Când avea 20 de ani,
‎reușise deja să fugă la New York.
‎Să-l întâlnim aici.
‎1838 ‎DOUGLASS EVADEAZĂ
‎1838 ‎FREDERICK DOUGLASS - ABOLIȚIONIST
‎„Sunt în mărețul New York, ‎viu și nevătămat.
‎Pășesc prin iureșul mulțimii
‎și privesc minunile de pe Broadway.
‎Visurile copilăriei s-au împlinit.
‎Sub picioarele mele e un pământ liber.
‎Ce moment!”
‎Când Frederick Douglass ajunge ‎pe străzile din Lower Manhattan
‎ca sclav evadat,
‎inițial simte o euforie indescriptibilă.
‎Pentru prima dată în viață, ‎respiră aerul libertății.
‎Mai încercase să scape de sclavie
‎și se părea ‎că-și câștigase în sfârșit libertatea.
‎Și, la un moment dat, dă de un tip
‎pe care-l știe din Maryland, ‎tot un fost sclav,
‎cunoscut de Douglass ca „Jake”.
‎Tipul îi spune: „Nu mai sunt cine eram.
‎În New York, sunt William Dixon.”
‎Dl Dixon îi spune: ‎„Să n-ai încredere în nimeni.
‎Nici în mine. Nici eu n-am în tine.
‎Aici, oricine te poate trăda.”
‎Dixon i-a spus lui Douglass: ‎„Păzește-te de vânătorii de sclavi.
‎Ai mare grijă!”
‎Se știa că existau bande de vânători ‎albi și negri de sclavi.
‎VÂNĂTORI DE SCLAVI
‎E foarte simplu.
‎Douglass valorează mulți bani.
‎Legal, e proprietatea cuiva
‎și acea persoană are un drept asupra lui
‎și poate trimite vânători de sclavi ‎care să-l recupereze.
‎Un preț pus pe trupul lor,
‎un preț pus pe însăși viața lor.
‎Cum își câștigă libertatea,
‎își dă seama că nu e liber.
‎Doar pentru că societatea și legile ‎nu te recunosc ca cetățean,
‎nu înseamnă că o persoană, ‎de-a lungul timpului,
‎nu va declara că are aceste drepturi.
‎Douglass a fost unul dintre cei care ‎și-au revendicat drepturile de cetățean,
‎deși legile acestei țări i le refuzau.
‎Înainte de al 14-lea Amendament,
‎există o faimoasă întrebare deschisă:
‎ce face pe cineva cetățean american?
‎Pentru afro-americani, ‎cetățenia e problemă intens dezbătută,
‎foarte controversată și foarte complicată.
‎Cetățenia e dreptul de a avea drepturi.
‎Ai drept la viață cetățenească,
‎ai dreptul la vot,
‎dreptul de a adresa petiții guvernului
‎și de a fi protejat ‎împotriva abuzurilor acestuia.
‎Toate lucrurile pe care considerăm ‎de la sine înțelese,
‎beneficiile tuturor legilor, ‎protecția împotriva violenței,
‎urmărirea penală a celor care ne fac rău.
‎Dacă nu ești cetățean, ‎nu poți profita de toate acestea.
‎„Mi-am petrecut ziua adunând flori
‎și împletindu-le în ghirlande
‎în timp ce cadavrul tatălui meu zăcea ‎la un kilometru de mine.
‎Ce le păsa stăpânilor mei?
‎El era doar o proprietate.
‎Mai mult, credeau ‎că el și-a răsfățat copiii
‎învățându-i să simtă că sunt oameni.
‎Era o blasfemie din partea unui sclav.
‎O obrăznicie din partea lui
‎și un pericol pentru stăpâni.
‎Nu știi ce înseamnă să fii sclav.
‎Să fii complet neprotejat ‎de lege sau de cutume.
‎Ca legile să te reducă ‎la condiția de acaret.
‎Să fii complet supus voinței altuia.”
‎Erau oameni care spuneau ‎că cetățenia aparține doar albilor.
‎Statele Unite nu au intenționat
‎ca persoanele de culoare ‎să fie incluse în acea definiție.
‎E frapant că fondatorii nu s-au gândit ‎prea mult la cetățenie.
‎Inițial, Constituția e cam tăcută
‎pe tema cetățeniei.
‎Nu are nicio declarație ‎despre cum devine cineva cetățean
‎sau cine e cetățean și cine nu.
‎Lipsa definirii termenului „cetățean” ‎a permis înflorirea rasismului.
‎„Toți oamenii sunt creați egali” ‎e un ideal fondator
‎al Constituției Statelor Unite.
‎Azi înțelegem că a fost un ideal ‎cumva încorporat în Constituție,
‎dar nicidecum o realitate.
‎Constituția spune vorbe mari ‎despre libertate.
‎Bla, bla, „libertate”, ‎„uniune cât mai strânsă”,
‎dar are și „Compromisul ‎celor trei cincimi”.
‎Începe bine.
‎Reprezentare în funcție ‎de totalul persoanelor libere. Mișto!
‎Cu excepția amerindienilor. ‎Asta nu mai e mișto.
‎Și trei cincimi din „ceilalți oameni”.
‎„Ceilalți oameni” e felul constituțional ‎de a spune „negru”.
‎Cum adică trei cincimi dintr-o persoană?
‎Am fracționat umanitatea. Mare lucru!
‎Cum s-a întâmplat asta? Sudul voia ‎să fie mai bine reprezentat,
‎așa că au susținut că sclavii merită ‎reprezentare, dar nu și drepturi.
‎Tocmai ai dus un război de independență ‎din cauza asta. Nu ți se pare ironic?
‎Majoritatea primilor 16 președinți au avut ‎sclavi.
‎Nu e de mirare ‎că sclavia n-a dispărut singură.
‎Și le-a dat proprietarilor de sclavi ‎un argument juridic
‎că Constituția aprobă sclavia,
‎tratarea ființelor umane ‎ca proprietate în fața legii.
‎Am întemeiat țara ‎atât pe Declarația de Independență,
‎cât și pe instituția sclaviei.
‎Deci, sclavii erau cetățeni
‎în sensul că erau oameni ‎cu valoare morală și demnitate,
‎dar nu și cetățeni în sens juridic.
‎Unii aboliționiști, ca Frederick Douglass,
‎au această idee periculoasă
‎că oamenii înrobiți sunt de fapt cetățeni.
‎Deci, ce urmează?
‎Au pornit să vadă dacă pot obține ‎sprijin public pentru această idee.
‎Persoane de culoare născute libere ‎în nord, ca Frances Harper,
‎împărtășesc experiența oprimării ‎prin eseuri și poezii.
‎„Suntem legați împreună ‎într-un singur mănunchi de umanitate,
‎iar societatea nu-i poate asupri ‎pe cei mai slabi membri ai ei
‎fără ca sufletul să nu-i fie osândit.”
‎Ca și Maria Stewart, ei țin ‎prelegeri publice contra sclaviei.
‎„Nu culoarea pielii face omul,
‎ci principiile orânduite în sufletul lui.”
‎Harriet Jacobs și fratele ei, John Jacobs,
‎își dezvăluie experiențele din sclavie
‎ca să-i îndemne pe americani să acționeze.
‎„Toți oamenii sunt creați liberi și egali
‎și înzestrați ‎cu anumite drepturi inalienabile.
‎Unde sunt drepturile negrului ‎în America de azi?”
‎NU SUNT OM ȘI FRATE?
‎Mișcarea aboliționistă e ‎o parte fascinantă a istoriei americane
‎care nu e înțeleasă pe deplin, ‎fiind atât de diversă.
‎O ramură a mișcării aboliționiste credea ‎că Constituția e rea,
‎că Constituția e pro-sclavie.
‎Au spus că Constituția SUA ‎era un legământ cu moartea
‎și un pact cu iadul.
‎Au spus ‎că era necesară distrugerea Constituției.
‎„Să dizolvăm Uniunea!”
‎Dar mai era o aripă.
‎Și cel mai faimos membru al ei ‎a fost Frederick Douglass.
‎Prima autobiografie a lui Douglass ‎e, fără îndoială, un proiect riscant.
‎Era riscant ca un sclav, un fugar,
‎să se facă cunoscut.
‎În sens juridic, el însuși încă era sclav.
‎E un om cu un preț, nu un om liber.
‎VIAȚA UNUI SCLAV AMERICAN
‎A devenit instantaneu o operă clasică ‎și încă e.
‎E citită în toată lumea.
‎La acel moment, a fost crucial
‎să avem pe cineva ca Frederick Douglass, ‎un negru care fusese sclav,
‎care putea vorbi ‎despre experiența sclaviei
‎dintr-o perspectivă profund umană.
‎Spunea adesea că cea mai mare frică a lui ‎din timpul sclaviei
‎nu era atât pericolul la adresa trupului, ‎cât cel la adresa minții lui:
‎interiorizarea ideii că unii oameni
‎se nasc să fie liberi,
‎iar alții sunt născuți sclavi.
‎E un moment în prima lui autobiografie
‎în care se întreabă:
‎„De ce sunt sclav?”
‎E o întrebare existențială străveche.
‎„De ce sunt sclav?
‎Când acești copii albi pe care-i văd
‎sunt liberi să crească, să aibă cărți,
‎să fie educați și să călătorească liber,
‎eu de ce sunt sclav?”
‎A cunoscut bine
‎brutalitatea înrobirii, exploatarea.
‎Și s-a decis să lupte.
‎Călătorește în toată lumea ‎vorbind despre experiența sa ca sclav,
‎despre nevoia de libertate a negrilor.
‎Aceasta e cauza căreia îi dedică viața.
‎A fost un orator excepțional,
‎probabil cel mai mare orator ‎al secolului 19.
‎Era atât de impresionant, ‎încât susținătorii sudiștilor
‎tot lansau zvonul ‎că nu a fost niciodată sclav,
‎că a fost adus din altă țară,
‎că e actor.
‎E cert că el și-a scris autobiografia.
‎După 1848, continuă să-și amplifice ‎prezența pe scena publică.
‎Publică ‎Steaua Nordului‎,
‎un ziar extrem de popular ‎în rândul aboliționiștilor albi.
‎Douglass susține ideea
‎tranziției de la sclav la cetățean.
‎În 1852, Frederick Douglass
‎e probabil cel mai faimos ‎bărbat de culoare din lume.
‎A înțeles că ceea ce spunea avea ‎o importanță imensă
‎pentru strategia care va fi adoptată ‎de mișcarea antisclavie.
‎Argumentul lui era că Constituția ‎e un document antisclavie,
‎pro-libertate.
‎A considerat că această țară, ‎cu Declarația de Independență
‎și cu tradiția ei revoluționară,
‎nu trebuie să tolereze sclavia.
‎Potrivit lui Douglass,
‎Părinții Fondatori nu au creat ‎un document care să consacre sclavia,
‎ci, de fapt, creaseră un document ‎care garanta oricărui om
‎dreptul la autodeterminare,
‎la libertate și la drepturile omului.
‎A crezut și a vrut să creadă
‎că oamenii ca el chiar fac parte ‎din comunitatea națională.
‎1838 ‎DOUGLASS EVADEAZĂ
‎Societatea Antisclavie a Femeilor ‎din Rochester, New York,
‎l-a invitat pe Frederick Douglass ‎să vorbească de 4 Iulie.
‎Șase sute de oameni au sosit ‎la Corinthian Hall pentru acest eveniment.
‎Dar cei 600 de oameni din acea sală ‎nu sunt tot publicul lui.
‎El ni se adresează și nouă.
‎Publicul lui era viitorul.
‎Să vă fac o introducere.
‎Cei 600 de oameni din public ‎sunt în majoritate albi.
‎În general, ‎sunt de acord cu Frederick Douglass.
‎Dar Douglass știe că e o diferență ‎între a fi de acord în teorie
‎și a înțelege profund ‎cum stau de fapt lucrurile.
‎Pentru a-i face să vadă realitatea,
‎trebuie să le spună adevărul ‎despre ei înșiși…
‎în 1852.
‎Se anunță interesant!
‎„Concetățeni,
‎semnatarii Declarației de Independență ‎au fost curajoși.
‎Înaintașii voștri au reușit.
‎Iar azi, culegeți roadele acestui succes.”
‎Douglass își face publicul ‎să se simtă mândru
‎de sărbătoarea de 4 Iulie.
‎Spune că Părinții Fondatori au fost genii.
‎Au creat acest lucru minunat, ‎republica americană.
‎E o introducere foarte blândă.
‎Apoi vine un moment în care spune: ‎„Iertați-mă!”
‎„De ce am fost chemat azi aici?
‎Ce legătură am eu ‎sau cei pe care îi reprezint
‎cu independența voastră națională?
‎4 Iulie e a voastră, nu a mea. ‎Voi vă puteți bucura.
‎Eu trebuie să jelesc.
‎Cetățeni, ați vrut să mă batjocoriți
‎chemându-mă să vorbesc aici azi?”
‎Apoi, își bombardează auditoriul
‎cu o tiradă a ororilor ‎comerțului cu sclavi,
‎ale licitațiilor sudiste de sclavi.
‎Trezește simțurile publicului.
‎Le spune ‎cum miroase cala unei nave cu sclavi,
‎cum sună și ce simte o femeie ‎care plânge când i se vinde copilul.
‎Îi transportă ‎direct în inima hidoasă a sclaviei.
‎„Să li se răpească libertatea, ‎să muncească fără plată,
‎să fie bătuți, ‎să li se sfâșie carnea cu biciul,
‎să li se spargă dinții, ‎să li se ardă pielea.
‎Scandările voastre despre libertate ‎și egalitate,
‎predicile și mulțumirile voastre ‎sunt doar ipocrizie.
‎Nu există națiune pe pământ
‎vinovată de practici mai șocante ‎și sângeroase decât poporul american.”
‎Le vorbește unor oameni care sunt…
‎de partea lui și le spune: ‎„Nu sunteți de partea mea destul.
‎Nu luptați destul cu sclavia.
‎Suntem în 1852.
‎Sunt liber de 14 ani ‎și toate acestea încă se întâmplă.”
‎Chipurile, națiunea asta e construită ‎în jurul libertății,
‎în jurul conceptelor de egalitate umană.
‎Cât timp există sclavie, ‎națiunea asta e o minciună.
‎„America își trădează trecutul, prezentul
‎și se leagă solemn să-și trădeze viitorul.
‎În concluzie, vreau să spun
‎că nu mi-am pierdut nădejdea în noi.
‎Blestemul sclaviei e o realitate ‎și de aceea închei așa cum am început.
‎Cu speranță”.
‎Cred că el se consideră cetățean.
‎Întrebarea e ‎dacă guvernul îl consideră cetățean.
‎Acesta e esențialul.
‎Cred că mulți afro-americani
‎s-au considerat mereu cetățeni,
‎am considerat mereu ‎că America e țara noastră.
‎Întrebarea e dacă țara s-a gândit la noi ‎în aceeași termeni.
‎Curtea Supremă a Statelor Unite se află ‎în această clădire superbă de marmură.
‎„Dreptate egală în fața legii.”
‎Limbajul Constituției nu e întotdeauna ‎foarte clar.
‎Și de aceea avem Curtea Supremă.
‎O parte din sarcina ei e să interpreteze,
‎să ajute la înțelegerea ‎sensului Constituției
‎și să ne facă s-o respectăm.
‎E a treia ramură a guvernului
‎și autoritatea supremă ‎a sistemului nostru judiciar.
‎Deci, ce a avut de spus Curtea Supremă
‎despre cine e cetățean american sau nu?
‎În 1857, ‎avem cazul Dred Scott contra Sanford.
‎E cea mai proastă decizie ‎a Curții Supreme.
‎Cea mai proastă ‎sau a doua cea mai proastă.
‎Dred Scott e sclavul unui chirurg.
‎Chirurgul l-a adus pe Scott ‎din statul sclavagist Missouri
‎în Wisconsin, care era un stat liber.
‎Mai târziu, în Missouri, doctorul a murit.
‎În cele din urmă, ‎Scott merge la Curtea Supremă
‎susținând că, ‎odată ce a locuit într-un stat liber,
‎nu mai era proprietatea cuiva ‎și devenise cetățean liber.
‎Dacă Curtea decide ‎în favoarea lui Dred Scott,
‎oamenii înrobiți ar avea drumul deschis ‎să devină cetățeni liberi.
‎Dacă decide împotrivă, ușa e închisă.
‎JUDECĂTOR LA CURTEA SUPREMĂ
‎„Credem că negrii nu sunt incluși
‎și nu s-a intenționat includerea lor
‎în noțiunea de <> ‎din Constituție.
‎Astfel, nu pot cere ‎drepturile și privilegiile
‎pe care acest instrument îl oferă ‎și îi asigură cetățenilor SUA.”
‎Curtea spune: „Vom reveni ‎la cadrul Constituției
‎și ne vom întreba ‎ce au intenționat autorii ei în 1787.”
‎Pentru judecătorul Roger B. Taney, ‎e evident
‎că nu voiau ca negrii ‎să facă parte din țara lor.
‎Constituția nu include așa ceva, ‎fiindcă nu s-au gândit
‎că s-ar face prostia ‎de a le permite non-albilor
‎să facă parte ‎din spațiul politic american.
‎„De peste un secol, ‎sunt considerați ființe inferioare
‎și total nepotrivite ‎să se asocieze cu rasa albă.
‎Inferioritatea lor i-a făcut ‎să nu aibă niciun drept
‎pe care albii să fie obligați ‎să-l respecte.”
‎Retorica lui e înfiorătoare.
‎Afro-americanii nu sunt cetățeni.
‎Nu au fost niciodată și nu pot fi.
‎Decizia afirmă ideea ‎că, indiferent de statutul lor,
‎liberi sau sclavi, ‎negrii nu erau egalii albilor.
‎Nu erau complet umani. Nu erau evoluați.
‎Cazul Dred Scott proclamă
‎că negrii nu pot fi ‎cetățeni ai Statelor Unite.
‎Dred Scott n-a avut nici măcar ‎dreptul de a acționa în instanță.
‎Frederick Douglass insistase
‎că politicile antisclavie s-ar putea ‎armoniza cu Constituția.
‎Dar Curtea părea să fi închis ‎orice posibilitate.
‎A spus: ‎„Constituția e complet pro-sclavie.”
‎Constituția e anti-Douglass, dacă vreți.
‎Cetățenia e centrul de greutate ‎al drepturilor.
‎După cazul Dred Scott,
‎Douglass nu poate face parte ‎din această comunitate,
‎nu poate fi niciodată cetățean american.
‎Atunci, întrebarea e:
‎„Care e pasul următor?”
‎ABRAHAM LINCOLN ‎AL 16-LEA PREȘEDINTE AL SUA
‎Sudul vrea aprobarea națiunii ‎în ceea ce privește sclavia.
‎N-o va avea!
‎Lincoln a criticat dur acest caz. ‎Și-a făcut campanie cu el.
‎Dacă n-ar fi reacționat așa ‎în cazul Dred Scott,
‎mulți cred că nu ar fi devenit președinte.
‎Și veți fi cel mai mare președinte ‎din istoria noastră!
‎Lincoln a văzut cum țara
‎începe să se lupte intens ‎pe tema legalității sclaviei.
‎UNIUNEA E DIZOLVATĂ!
‎1860 ‎LINCOLN E ALES PREȘEDINTE
‎1861 ‎ÎNCEPE RĂZBOIUL CIVIL
‎Lincoln înțelege că sclavia e rea, ‎ceea ce e un bun început,
‎dar…
‎spune așa: „Dacă aș putea salva Uniunea
‎fără să eliberez sclavi, aș face-o.”
‎Dacă Războiul Civil e despre sclavie,
‎de ce nu-i eliberează Lincoln imediat ‎pe toți sclavii din Sud?
‎Fiindcă scopul lui e să păstreze Uniunea.
‎Sudul tocmai s-a separat de Uniune
‎și-și spune acum „Confederația”.
‎Lincoln nu va fi președintele
‎care pierde jumătate din țară.
‎Trebuie să recupereze Sudul
‎și va face tot ‎ce e nevoie pentru a câștiga,
‎chiar dacă o va face ‎pe socoteala afro-americanilor.
‎În mijlocul acestui haos,
‎Abraham Lincoln a invitat un grup mic
‎de lideri afro-americani la Casa Albă.
‎A chemat stenografi și presa ‎pentru a înregistra întâlnirea,
‎dar, de fapt, Lincoln nu a discutat cu ei, ‎ci le-a ținut o predică.
‎„După mine, rasa voastră suferă
‎cea mai mare nedreptate posibilă,
‎dar, chiar dacă nu veți mai fi sclavi,
‎sunteți foarte departe de a fi plasați ‎pe picior de egalitate cu rasa albă.”
‎Nu-mi place unde bate.
‎„Gândiți-vă la ceea ce știm toți.
‎Dacă rasa voastră nu era aici, ‎n-ar fi fost război.”
‎Practic, dă vina pe prezența negrilor ‎în America pentru Războiul Civil,
‎și apoi vrea să-i facă
‎să susțină un plan de a „coloniza” ‎persoanele de culoare eliberate
‎în afara Statelor Unite.
‎„Există o lipsă de dorință ‎din partea noastră,
‎oricât de dur ar suna,
‎ca voi, sclavii eliberați, ‎să rămâneți aici.
‎Așadar, e mai bine să ne separăm.”
‎Stai așa!
‎Ești Abraham Lincoln, nu? ‎Tipul de pe moneda de un penny?
‎Bun, continuă!
‎Spune că toți înțelegem
‎că egalitatea ar trebui ‎să definească această țară,
‎dar, de fapt, ‎egalitatea rasială nu se va întâmpla.
‎Deci, reveniți la realitate.
‎„Mă gândesc la o colonie ‎în America Centrală.”
‎Poftim?
‎Stați așa! ‎Președintele luminat, progresist,
‎care a pus capăt sclaviei
‎a vrut să trimită afro-americanii ‎în Costa Rica?
‎Por qué?
‎Douglass e absolut indignat.
‎Parțial, Lincoln încearcă
‎să exploateze acea îndoială sâcâitoare ‎a persoanelor de culoare
‎că, poate, ‎locul nostru nu e în această țară.
‎Afro-americanii se tem ‎că aceasta ar putea fi soarta lor
‎dacă nu sunt cetățeni.
‎Douglass a răspuns: ‎„Nu, nu e vorba despre prezența negrilor.
‎E vorba despre sclavie ‎și puterea proprietarilor de sclavi
‎și felul cum acestea strâmbă societatea. ‎Asta e cauza Războiului Civil.”
‎Nu uitați că toate acestea aveau loc ‎în plin război civil.
‎Și, în acea vară,
‎tabăra lui nu câștiga războiul.
‎Într-un asemenea război ‎aveai nevoie de fiecare soldat.
‎Dar guvernul insista ‎că negrii nu pot face parte din miliții
‎sau din armata obișnuită.
‎„Sunt sălbatici.
‎O vor lua razna.
‎Dacă le dai arme, vor masacra toți albii.”
‎„De ce respinge guvernul negrii?
‎Ei nu sunt oameni?
‎Generalii noștri cer soldați.
‎Țipă: <>
‎Am implorat națiunea primejduită
‎să dezlănțuie împotriva dușmanilor ‎puternica ei forță neagră.
‎O libertate câștigată de albi n-ar fi ‎la fel de glorioasă.
‎Cine vrea să se elibereze trebuie ‎să lupte!”
‎LA ARME, BĂRBAȚI DE CULOARE! ‎DACĂ PIERDEM, RASA NOASTRĂ E PIERDUTĂ
‎Douglass argumentează
‎că dacă negrii merg la război ‎pentru țara lor,
‎atunci nu li se va putea refuza ‎dreptul la cetățenie.
‎O afirmă în mod explicit.
‎El merge să țină discursuri în toată țara.
‎Nu poți câștiga războiul ‎dacă nu abolești sclavia.
‎Nu poți câștiga războiul fără înrolarea ‎soldaților negri în armata unionistă.
‎Încearcă să-l influențeze ‎pe Lincoln să invite negrii
‎să se alăture luptei ‎împotriva proprietarilor de sclavi.
‎Douglass e convins ‎că vor dovedi că sunt cetățeni,
‎că merită drepturi
‎și egalitate în fața legii.
‎Pe atunci, Lincoln nu putea ‎să conceapă Statele Unite
‎ca pe o societate birasială,
‎dar concepțiile lui vor începe ‎să evolueze dramatic.
‎În final, eforturile lui Douglass dau rod.
‎Disperat să obțină soldați,
‎Lincoln semnează ‎Proclamația de Emancipare,
‎eliberând sclavii din statele sudiste.
‎Acum, negrii se pot alătura ‎armatei unioniste.
‎Acești soldați vor dovedi ‎ce a susținut mereu Frederick Douglass.
‎Că vor să lupte pentru libertatea lor.
‎LA ARME, BĂRBAȚI NEGRI!
‎Proclamația de Emancipare ‎e un punct de cotitură în război,
‎permițând adăugarea a 200.000 de negri ‎în armata și marina unioniste.
‎Nu a fost doar un război cu bătălii mici ‎și armate obișnuite.
‎Și Nordul, și Sudul aveau armate de masă.
‎Proclamația de Emancipare ‎e emisă ca ordin militar,
‎în vederea victoriei.
‎Se zicea că suntem leneși, ‎se zicea că suntem lași
‎și indisciplinați.
‎Faptul că afro-americanii au luptat ‎cu mare onoare
‎a fost o ripostă puternică
‎față de acele mituri vehiculate.
‎VICTORIA UNIUNII!
‎AMĂNUNTELE BĂTĂLIEI!
‎ALTĂ VICTORIE!
‎Pentru negri, a fost un act de emancipare ‎să fie pe front, să verse sânge.
‎În armată, au început să schimbe ‎atitudinile rasiale ale albilor.
‎Nenumărați nordiști, care nu s-au gândit ‎niciodată la negri ca cetățeni
‎cred acum că, prin serviciul lor militar,
‎negrii și-au câștigat dreptul de a fi ‎cetățeni egali ai Statelor Unite.
‎Doi fii ai lui Frederick Douglass luptă
‎în regimentul 54 de infanterie ‎din Massachusetts.
‎A înțeles uriașa putere reală și simbolică
‎a faptului că soldații negri puteau purta ‎însemne ale Statelor Unite.
‎„Vrem o țară
‎în care Declarația de Independență ‎nu e socotită o minciună.
‎Misiunea acestui război este ‎regenerarea națională.”
‎De la începutul războiului, ‎Douglass spune că acest conflict
‎va transforma nu doar viețile negrilor, ‎ci va transforma SUA în ansamblu.
‎„Nu luptăm pentru vechea Uniune,
‎ci pentru ceva ‎de o importanță covârșitoare.
‎Acest lucru e, pe scurt, ‎unitatea națională.
‎O unitate în care idealurile libertății ‎și egalității,
‎nu sclavia și superioritatea de clasă ‎sunt piatra de temelie.”
‎El definește Războiul Civil.
‎Țara are un destin.
‎Și e esențial ca țara
‎să se ridice la înălțimea crezului ‎documentului ei fondator.
‎LIBERTATE PENTRU SCLAVI!
‎Războiul trebuie să se termine ‎nu doar cu înfrângerea Confederației,
‎ci și cu nașterea unei noi națiuni, ‎una bazată pe egalitate.
‎O parte a ororilor Războiului Civil
‎e să vezi câți oameni au murit,
‎iar Lincoln trebuie să dea sens ‎acestui sacrificiu.
‎1863 ‎PROCLAMAȚIA DE EMANCIPARE
‎1863 ‎DISCURSUL DE LA GETTYSBURG
‎„Acum 87 de ani,
‎Părinții Fondatori au clădit ‎pe acest continent o națiune nouă
‎zămislită în libertate
‎și devotată ideii ‎că toți oamenii sunt creați egali.”
‎Discursul de la Gettysburg
‎e și un ecou al spuselor lui Douglass.
‎Emanciparea e definiția ‎efortului de război.
‎„Această națiune oblăduită de Dumnezeu ‎va renaște în libertate.”
‎Aici e faimoasa sintagmă a lui Lincoln, ‎„va renaște în libertate.”
‎Douglass o rostise ‎de la începutul războiului.
‎Și această retorică nu e foarte diferită
‎de regenerarea națională ‎despre care vorbește Douglass.
‎Renaștere în libertate.
‎Amândoi înțeleg acum ‎că Războiul Civil creează ceva nou.
‎„Și guvernarea poporului ‎de către popor, pentru popor,
‎nu va pieri de pe fața Pământului.”
‎Discursul de la Gettysburg
‎e modul lui de a face față tragediei, ‎costului uman al războiului.
‎Dacă miza războiului e Uniunea,
‎poate au murit prea mulți oameni.
‎Dar dacă miza războiului e emanciparea, ‎libertatea negrilor,
‎poate că Gettysburg merită.
‎Cred că aici Lincoln devine ‎atât de convingător.
‎Chiar vezi…
‎cât de mult se poate schimba un om.
‎E incredibil ‎că trece de la îndemnurile de colonizare
‎la un discurs despre viitorul negrilor.
‎Cred că ajunseseră ‎la un respect reciproc foarte profund.
‎Amândoi reușiseră prin forțe proprii.
‎Lincoln avea un singur an de școală. ‎Douglass, niciunul.
‎Amândoi au ajuns faimoși
‎prin inteligența, prin intelectul lor.
‎Deveniseră ceea ce erau prin forțe proprii
‎și, din această perspectivă, ‎erau spirite pereche.
‎Douglass privește cu mare optimism ‎continuarea colaborării cu Lincoln
‎în vederea uni viitor afro-american.
‎1861-1865 ‎RĂZBOIUL CIVIL
‎1865 ‎SFÂRȘITUL RĂZBOIULUI CIVIL
‎La 9 aprilie 1865,
‎generalul Lee al Confederației capitulează ‎în fața Uniunii,
‎marcând începutul ‎sfârșitului Războiului Civil.
‎Uneori, istoria desemnează anumiți oameni, ‎ca Douglass, să fie vocea unei mișcări,
‎și când pot găsi un susținător ‎ca președintele Lincoln,
‎care e dispus să asculte și să se schimbe,
‎e incredibil ‎ce pot realiza împreună acești lideri.
‎Din păcate, istoria poate să și curme ‎aceste relații într-un mod tragic.
‎Pentru a sărbători capitularea lui Lee,
‎Lincoln a ținut un discurs în care a spus
‎că soldații afro-americani ‎din armata unionistă
‎ar trebui să primească dreptul de vot.
‎În publicul care a ascultat acel discurs ‎se afla John Wilkes Booth.
‎Booth detesta ideea cetățeniei egale
‎și i-a spus unui prieten din mulțime:
‎„Acesta e ultimul lui discurs.”
‎PREȘEDINTELE E MORT!
‎La opt luni după asasinarea lui Lincoln
‎este ratificat al 13-lea Amendament,
‎abolind în final sclavia
‎și eliberând permanent ‎toți sclavii din America.
‎Dar libertatea nu e finalul poveștii.
‎Considerăm asasinarea lui Lincoln ‎o mare tragedie, și chiar e,
‎dar adevărata tragedie e ‎că asasinarea lui înseamnă
‎că președinția îi revine ‎lui Andrew Johnson.
‎„Aceasta e o țară pentru albi
‎și, cât timp sunt președinte,
‎acesta va fi un guvern pentru albi.”
‎E reacționar, rasist și habotnic.
‎Distanța dintre el și Lincoln ‎e ca de la cer la pământ.
‎Îi plăcea ideea adunărilor mari
‎și să țină discursuri lungi ‎în mare parte despre el însuși.
‎Toți am văzut asemenea politicieni ‎în diverse momente ale istoriei.
‎După ce devine președinte, ‎spune de la bun început
‎că scopul lui e ‎să împiedice diluarea cetățeniei.
‎Frederick Douglass s-a dus la Casa Albă ‎să-l viziteze pe președinte.
‎Un moment cumplit.
‎Andrew Johnson dă clar de înțeles
‎că Frederick Douglass e sub nivelul lui
‎și că negrii ar trebui ‎să-i fie recunoscători.
‎„Am deținut sclavi și am cumpărat sclavi,
‎dar n-am vândut niciodată vreunul.
‎Practic, în ce privește ‎legătura mea cu sclavii,
‎eu am fost sclavul lor, ‎în loc să-mi fie ei sclavi.”
‎După întâlnirea cu Frederick Douglass, ‎Johnson îi spune secretarului său:
‎„Îl știu eu pe nemernicul de Douglass.
‎E ca orice alt negrotei.
‎Ar tăia beregata unui alb cât ai clipi.”
‎N-o să-l convingi pe Andrew Johnson
‎să sprijine aplicarea fermă ‎a drepturilor foștilor sclavi,
‎și, evident, nu o va face.
‎Johnson e un președinte rasist,
‎dar asta n-ar trebui să afecteze ‎negrii după abolirea sclaviei.
‎Johnson, dacă-i urăști atât de mult, ‎n-ar fi trebuit să intri în Uniune.
‎Dar ia stați!
‎Eliberarea nu-ți oferă și cetățenie
‎și, fără cetățenie,
‎negrii sunt fără apărare împotriva ‎atacurilor sudiste la libertatea lor.
‎Imediat ce e adoptat al 13-lea Amendament, ‎statele din sud votează Codurile Negre.
‎Deși „Cod negru” sună ca un show nou ‎și grozav cu Shonda Rhimes,
‎numai asta nu e.
‎E vorba despre legi.
‎Multe dintre aceste legi impun negrilor
‎să semneze contracte de muncă ‎pe un an cu angajatori albi
‎și taxe de până la 100 de dolari ‎dacă se angajează
‎ca orice altceva ‎decât fermier sau servitor.
‎Mai mult, obligă copiii negri ‎să facă „ucenicii” obligatorii
‎ca să-i mențină ca forță de muncă!
‎Nordul e indignat,
‎dar legiuitorii din sud insistă ‎că aceste coduri nu sunt sclavie.
‎„E un cuvânt complet diferit. ‎Chiar două, mai precis.
‎Și uite! Acum sunt plătiți.”
‎Ce să spun!
‎Dar ce se întâmplă dacă un negru refuză ‎aceste noi restricții?
‎Dacă încearcă să-și exercite libertatea?
‎Ei bine, poate fi dus la închisoare
‎și, ce să vezi, poate fi forțat ‎să muncească…
‎fără plată.
‎The New York Herald Tribune ‎titrează:
‎„South Carolina reînființează sclavia.”
‎Vă dați seama?
‎Negrii au luptat și au câștigat ‎un întreg război pentru libertate
‎și asta primesc?
‎Al 13-lea Amendament nu e suficient.
‎Întrebarea e: ce va fi suficient?
‎Aici intră în scenă John Bingham, ‎un congresman din Ohio.
‎Bingham cred în libertate pentru toți.
‎Libertate adevărată.
‎„Mă simt ofensat de folosirea greșită ‎a cuvântului <>.
‎Pentru mine, nu denotă culoarea pielii,
‎ci desemnează o clasă de ființe ‎după culoarea sufletelor lor.
‎Cei care au împilat oameni fără apărare
‎și i-au transformat ‎în ceea ce noi numim <>.
‎Acești hoți de oameni,
‎chiar dacă pielea lor e albă ca zăpada,
‎sunt adevărații negrotei.”
‎Observă ce se întâmplă în Sud
‎și spune că nu-i place ce vede.
‎Spune: „Trebuie să facem ceva.
‎Trebuie să amendăm Constituția.
‎Să le oferim cetățenie egală.”
‎John Bingham, printre alții, ‎a pus bazele
‎celui de-al 14-lea Amendament ‎și i-a dat substanță.
‎Ceea ce vrea Bingham să facă ‎e exact ce a cerut Frederick Douglass
‎în discursul lui de 4 Iulie.
‎Să facă America ‎să-și îndeplinească promisiunea,
‎să extindă definiția cetățeniei americane ‎în Constituție,
‎să îndrepte nedreptatea făcută ‎lui Dred Scott
‎și să asigure binecuvântarea egalității ‎pentru toți, în scris,
‎ca nimeni să nu o poată anula.
‎În acest scop, ‎Bingham și un grup de republicani radicali
‎includ în al 14-lea Amendament
‎multe dintre drepturile ‎negate afro-americanilor.
‎Și luptă să facă din el ‎un amendament constituțional.
‎E important, pentru că ei știu ‎că nu vor fi mereu la putere
‎și alt congres s-ar putea răzgândi.
‎Amendamentele sunt extrem de greu ‎de trecut,
‎dar sunt și extrem de greu de eliminat.
‎1866 ‎E PROPUS AL14-LEA AMENDAMENT
‎PENTRU A TRECE, ‎28 DE STATE TREBUIE SĂ FIE DE ACORD
‎1866 ‎ȘASE DIN 28 DE STATE ÎL APROBĂ
‎1867 ‎22 DE STATE ÎL APROBĂ
‎1868 ‎28 DE STATE ÎL APROBĂ
‎Și Bingham reușește.
‎În 1868, ‎al 14-lea Amendament devine în mod oficial
‎parte din Constituție.
‎Și dovedește că Statele Unite își asumă
‎această nouă misiune ‎a egalității pentru toți.
‎„Toate persoanele născute ‎sau naturalizate în Statele Unite
‎și supuse jurisdicției lor
‎sunt cetățeni ai Statelor Unite
‎și ai statului în care locuiesc.”
‎Dacă examinezi limbajul, e uluitor.
‎„O persoană născută în Statele Unite”.
‎Nicio altă restricție!
‎Nu spune „o persoană albă născută în SUA”.
‎Prin urmare, oamenii de origine africană ‎sunt cetățeni.
‎„Niciun stat nu va elabora ‎sau aplica o lege
‎care ar restrânge privilegiile ‎sau imunitățile cetățenilor SUA.”
‎Asta înseamnă că primele opt amendamente ‎ale Constituției Statelor Unite,
‎„Declarația drepturilor”,
‎spune că toți cetățenii au aceste drepturi ‎și la nivel statal, și la nivel federal.
‎„Niciun stat nu poate priva o persoană ‎de viață, libertate sau proprietate
‎fără un proces echitabil.”
‎Înaintea Războiului Civil, negrii
‎au încercat să apeleze la instanțe ‎pentru a obține ce vor.
‎Vor să se poată apăra împotriva violenței.
‎Acum, al 14-lea Amendament spune
‎că poți merge în instanță ‎dacă se întâmplă ceva.
‎„Nici să refuze unei persoane ‎din jurisdicția sa
‎protecție egală din partea legii.”
‎Cetățenia devine atât de clar conturată,
‎încât e automată,
‎e o cetățenie deplină, nu trei cincimi, ‎nu condiționată.
‎Dacă prima ta respirație e ‎pe pământ american, ești american.
‎Dacă te naști aici, ‎te naști cu toate libertățile
‎și protecțiile cetățeniei americane.
‎Se revocă decizia în cazul Dred Scott ‎care afirma că negrii nu pot fi cetățeni
‎indiferent unde s-ar fi născut ‎și de câte generații trăiesc aici.
‎Al 14-lea Amendament e esențial
‎pentru trecerea ‎de la o națiune a bărbaților albi
‎la un viitor în care exista posibilitatea ‎diversității în democrația noastră.
‎Al 14-lea Amendament marchează ‎și primul moment
‎când cuvântul „egal” e folosit ‎în Constituție.
‎Și a devenit consacrat în Constituție.
‎În multe feluri, țara noastră ‎nu a fost fondată în 1776,
‎ci atunci când John Bingham și Congresul ‎aprobă al 14-lea Amendament,
‎deoarece aceasta e Constituția modernă.
‎ARTICOLUL XIV
‎Douglass și alții știu ‎că al 14-lea Amendament
‎a schimbat modul de funcționare ‎a legilor națiunii.
‎Nu e privit necritic,
‎dar e prilejul unei sărbători uriașe.
‎E un moment de optimism incredibil.
‎Afro-americanii sunt foarte entuziasmați
‎de ideea cetățeniei depline.
‎După trecerea ‎celui de-al 14-lea Amendament,
‎există credință și entuziasm că am anulat
‎un proiect prost gestionat
‎și America va da măsura potențialului ei.
‎Unul dintre cele mai mari succese ‎e înflorirea educației negre.
‎Oamenii din Sud construiesc instituții ‎pentru propria lor educație,
‎datorită importanței alfabetizării.
‎Negrii cheltuiesc câteva milioane ‎de dolari din banii lor pentru educație,
‎și vorbim despre oameni din Sud ‎care nu aveau bani.
‎Frederick Douglass.
‎Pentru mine, numele lui e ca o rugăciune.
‎S-a remarcat prin faptul ‎că a avut un intelect de nestăvilit.
‎Nu voia ca persoanele de culoare ‎să nu mai fie sclavi și atât.
‎Voia ca ei să fie cetățeni deplini.
‎Ce om extraordinar!
‎„Se pare că trăiesc într-o lume nouă.
‎Cine și-ar fi putut imagina ‎cele întâmplate?
‎Triumful dreptății și libertății ‎nu doar pentru sclavii eliberați,
‎ci și <> ‎și dreptul de vot.
‎Și asta pentru cei stigmatizați ‎până de curând ca acareturi fără valoare,
‎dar acum priviți ca oameni,
‎recunoscuți ca atare în fața legii.”
‎Frederick Douglass.
‎Persoană înrobită,
‎fugar,
‎ne-cetățean liber,
‎cetățean.
‎Dar călătoria sa incredibilă ‎nu se termină aici.
‎Frederick Douglass va continua mulți ani ‎să susțină drepturile
‎afro-americanilor, femeilor ‎și imigranților,
‎iar impactul luptei sale a răsunat ‎de-a lungul generațiilor.
‎Chiar și azi.
‎Vedem macaraua și camionul cu platformă
‎care au înlăturat ‎statuia lui Roger B. Taney
‎în zorii zilei de vineri.
‎A spus că inferioritatea negrilor ‎i-a făcut să nu aibă drepturi
‎pe care albii să fie obligați ‎să le respecte.
‎URMAȘ AL JUDECĂTORULUI ROGER B. TANEY
‎Am cerut iertare în acea seară…
‎iar familia Scott ne-a iertat.
‎URMAȘĂ A LUI DRED SCOTT
‎Au fost oameni în familie care spuneau:
‎„Nu știu dacă vreau să-i cunosc.”
‎Apoi, pe neașteptate și spontan, ‎și-au cerut scuze.
‎Unii dintre verii mei au plâns.
‎Când ajungi la un anumit nivel ‎de înțelegere și relație,
‎și alte lucruri devin posibile. ‎Cu toții putem face asta.
‎NU PUTEM RESPIRA ‎ASCULTAȚI VOCILE NEGRE
‎SUNT AMERICAN
‎„DA” PENTRU ADE
‎Dacă familiile Scott și Taney ‎se pot împăca, voi n-ați putea?
‎Vorbim mult despre egalitate în America.
‎Vorbim despre dreptate.
‎Jurământul de Credință vorbește ‎despre dreptate,
‎iar al 14-lea Amendament a fost menit ‎să transforme în realitate acest ideal.
‎Dar nu ne-am dat seama
‎cât de nepregătiți eram ‎să acceptăm egalitatea adevărată.
‎Jur că nu voi accepta
‎învățăturile false ‎că toate rasele sunt egale sau la fel.
‎Fără dreptate nu există pace!
‎Tot ce-i cerem Americii e ‎să-și respecte angajamentele scrise!
‎Al 14-lea Amendament e atacat ‎imediat după ratificare.
‎În instanțe, pe străzi, ‎chiar și în cărțile de istorie.
‎De ce n-am aflat povestea ‎celui de-al 14-lea Amendament?
‎Fiindcă mulți oameni s-au luptat din greu
‎ca să se asigure că nu veți afla.
‎Subtitrarea: Brândușa Popa