Co vás napadne, když se řekne Amerika?
To byla pecka!
Jaká slova se nabízí?
Spravedlnost?
Svoboda? Rovnost?
A co občanství?
Drazí spoluobčané, čerství Američané,
ušli jste vážně pozoruhodnou cestu.
Tyto silné myšlenky drží americkou společnost pohromadě.
Lidé za definici těchto slov bojovali a umírali.
Ale co vlastně znamenají?
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
- Co chceme? Kdy? - Spravedlnost! Hned!
Coby Američané denně neseme odkaz tohoto boje.
A neustále čelíme výzvě těmto ideálům dostát.
Čtrnáctý dodatek ústavy…
Chceme, aby se 14. dodatek vztahoval i na ženy.
Čtrnáctý dodatek se v soudních sporech cituje ze všech dodatků nejčastěji.
Od svého schválení nikdy neztratil na významu.
Přesto o jeho existenci málokdo ví.
FOND PRÁVNÍ OCHRANY A VZDĚLÁVÁNÍ NAACP
Udivuje mě, jak se běžní Američané ohánějí svými právy z prvního dodatku.
Pro jiné jako by byl pro změnu nejdůležitější druhý dodatek.
Přitom většina z toho, jak o sobě coby Američané přemýšlíme,
většina z toho, na co jsme nejpyšnější,
většina důvodů…
LÁSKA
…proč se považujeme za svobodné,
je zakotvena ve 14. dodatku.
Když jsem se o něm dozvěděl, musel jsem se o to podělit.
Proto jsme tady.
Na místa.
Akce!
Abychom pověděli náš příběh, jeho příběh.
Příběh 14. dodatku.
ČLÁNEK XIV.
Čtrnáctý dodatek.
Nevadí, pokud ho neznáte nazpaměť,
ale tvoří jádro amerického závazku.
Říká asi tohle:
pokud se narodíte v USA, jste občanem USA.
Prosté, že?
A ze zákona získává každý v Americe stejnou ochranu.
To znamená, že všichni máme stejná práva a stejnou právní ochranu
a nikdo nám je nemůže odejmout bez řádného procesu.
Tedy bez soudu.
Podle 14. dodatku jsme tak vlastně všichni rovnocenní hráči téhož týmu.
A i když to zní jednoduše,
je to revoluční.
Je to základ amerického snu.
Bez 14. dodatku bych nebyla občanka USA.
HISTORIČKA, KOLUMBIJSKÁ UNIVERZITA
Bez 14. dodatku bychom asi neměli rovnost manželství.
OBČANSKOPRÁVNÍ AKTIVISTA
Vzala jsem si bělocha.
PROFESORKA PRÁVA
To by bez 14. dodatku nebylo možné.
Základním slibem, který nám 14. dodatek dává,
je příslib rovnocenné společnosti.
Vyrůstal jsem ve Filadelfii
a má rodina měla s nerovnostmi této země své zkušenosti.
Ale navzdory všem obtížím mí rodiče i prarodiče upřímně věřili v to,
co jim Amerika slibovala.
Na vlastní oči jsem také viděl,
jak 14. dodatek vyšlapává cestu k americkému snu.
V srdci 14. dodatku
se ukrývá definice amerického občanství.
Na základě této definice se udělují a chrání všechna práva,
kterých si ceníme.
OBČAN
Pro úplný obrázek
se musíme vrátit do doby před vznikem 14. dodatku.
Do doby před zrušením otroctví.
Začneme u muže jménem Frederick Douglass.
Možná jste o něm už slyšeli,
ale ani zdaleka nejde jen o jeho boží afro.
Frederick Douglass se narodil jako otrok,
v době, kdy bylo otroctví součástí naší země už téměř 200 let.
Sotva někdo čekal, že získá svobodu,
natož že povede revoluci.
I přes hrozbu zbití či horšího trestu
Douglass porušil zákon a učil se číst.
A i když mu první pokusy o útěk nevyšly,
nevzdal se.
Když mu bylo 20,
podařilo se mu utéct do New Yorku.
DEKLARACE NEZÁVISLOSTI
Tam se za ním vydáme.
4. ZÁŘÍ DOUGLASS UTÍKÁ
ABOLICIONISTA
„Jsem v New Yorku, živ a zdráv.
Kráčím chvátajícím davem
a zírám na skvosty Broadwaye.
Splnil se mi dětský sen.
Kolem svobodný stát, pod nohama svobodná zem.
Silný okamžik.“
Když Douglass dorazí jako uprchlý otrok do ulic dolního Manhattanu,
zpočátku cítí…
HISTORIK, YALE
…nepopsatelné štěstí.
Poprvé v životě se může svobodně nadechnout.
Utéct se pokusil už dřív,
ale tentokrát je zřejmě konečně volný.
A narazí na známého z Marylandu.
HISTORIK, MARYLANDSKÁ UNIVERZITA
Byl tam také otrokem.
Douglass ho zná jako Jakea.
Ale on mu řekne: „Už nejsem Jake. Tady v New Yorku jsem William Dixon.“
A pan Dixon povídá: „Nikomu nevěř.
Ani mně. Já ti taky nevěřím.
Kdokoli tě tu může zradit.“
Řekl Douglassovi, ať si dává pozor na lovce otroků.
„Buď ve střehu.“
Objevují se gangy bělochů a černochů chytajících otroky.
ÚNOSCI A LOVCI
Je to jednoduché.
Douglass má velkou cenu.
ODMĚNA 200 $
Podle práva ho někdo vlastní a má na něj nárok.
ODMĚNA 50 CENTŮ
Může za svým majetkem vyslat lovce.
Je to cena jejich těla,
jejich samotné existence.
Od chvíle, co je volný,
si uvědomuje, že není svobodný.
Ale i když vás společnost ani zákony neuznávají jako občana,
neznamená to, že časem neprohlásíte,
že tato práva máte.
Douglass bezpochyby patřil mezi ty, kdo si nárokovali všechna občanská práva,
byť mu je zákony této země odpíraly.
Před 14. dodatkem vyvstávala stará známá…
HISTORIČKA, HOPKINSOVA UNIVERZITA
…a sporná otázka,
co dělá člověka občanem USA.
U Afroameričanů je občanství hojně diskutovaná, značně kontroverzní
a komplikovaná otázka.
Občanství je právo na to, mít práva.
Máte právo na účast,
máte právo volit,
obrátit se na vládu.
PROFESORKA PRÁVA
A také před ní být chráněni.
Všechno to bereme jako samozřejmost.
Výhody plynoucí ze všech zákonů, ochranu před násilím,
stíhání těch, co nám ublíží.
Pokud ale nejste občan, nemůžete jich užívat.
„Celý den jsem trhala květiny
a pletla z nich girlandy,
zatímco otcovo mrtvé tělo leželo míli ode mě.“
AUTORKA / BÝVALÁ OTROKYNĚ
„Mým majitelům to bylo jedno.
Byl pro ně jen majetek.
Navíc se domnívali, že své děti rozmazlil,
když jim vštípil, že jsou lidské bytosti.
Učit otroky něco takového bylo rouhačství.
Z jeho strany troufalé
a pro pány nebezpečné.
Nikdy jste nepoznali, jaké to je být otrokem.
Když vás nijak nechrání zákon ani zvyky.
Když vás právo zredukuje na prostý majetek.
Zcela podřízený cizí vůli.“
Někteří lidé tvrdili, že občanství náleží jen bělochům.
Spojené státy americké do jeho definice nechtěly zahrnout…
PROFESORKA PRÁVA, NYU
…etnické menšiny.
Otcové zakladatelé o občanství kupodivu moc nepřemýšleli.
MY, LID…
Původní ústava ohledně občanství v podstatě mlčí.
Nestanoví, jak se člověk stane občanem, nebo kdo jím je a kdo ne.
PROFESOR PRÁVA, BALTIMORSKÁ UNIVERZITA
Jelikož tehdy termín občan nebyl definován,
rasismus mohl vzkvétat.
„Všichni lidé jsou stvořeni sobě rovni,“
tak zní původní ideál Ústavy Spojených států amerických.
Dnes víme, že byl zakotvený jen v ústavě.
MINISTERSTVO SPRAVEDLNOSTI USA
Ale ne v realitě.
Ústava se ohání svobodou.
Bla, bla, svoboda, bla, bla, dokonalejší jednota…
Je tam ale i tzv. třípětinový kompromis. Začíná to normálně.
Počet reprezentantů vychází z počtu svobodných lidí.
Super.
Kromě „indiánů“. To už super není.
A ze tří pětin všech „ostatních osob“.
Tím chce ústava říct „černochů“.
Představte si to. Tři pětiny člověka?
Ale to nic, jen dělíme lidstvo.
Jak se to stalo?
Jih chtěl zkrátka větší zastoupení,
a tak tvrdil, že otroci si zaslouží zastoupení, ale ne práva.
Právě jste kvůli tomu vedli válku za nezávislost.
Nedochází vám ta ironie?
Většina z prvních 16 prezidentů vlastnila otroky.
Není proto divu, že otroctví samo nevymizelo.
Otrokáři teď navíc mohli argumentovat,
že ústava otroctví schvaluje,
umožňuje s lidmi ze zákona jednat jako s majetkem.
Země byla založena na Deklaraci nezávislosti…
PROFESOR PRÁVA
…i na institutu otroctví.
Takže zotročení lidé byli občany
jen jakožto bytosti s morálkou a důstojností,
nebyli občany v právním smyslu.
Někteří abolicionisté jako Frederick Douglass
přišli s nebezpečnou myšlenkou,
že zotročení lidé jsou ve skutečnosti občané.
Co bylo dál?
Chtěli zjistit, jestli pro tuto myšlenku získají podporu veřejnosti.
Svobodní Afroameričané ze Severu jako Frances Harperová
sdíleli svůj příběh plný útisku v esejích a básních.
„Všichni jsme svázáni v jednom velkém uzlu lidstva
a společnost nemůže šlapat po svých nejslabších členech,
aniž by jí jed otrávil duši.“
Jiní, jako Maria Stewartová, veřejně přednášeli o zrušení otroctví.
„Člověka neurčuje barva kůže…
PRVNÍ AFRICKÝ BAPTISTICKÝ KOSTEL
…ale principy zformované v duši.“
Harriet Jacobsová a její bratr John Jacobs zveřejnili svou zkušenost s otroctvím,
aby Američany vyprovokovali k činu.
„Všichni jsou stvořeni svobodní a rovní a mají jistá nezcizitelná práva.
SKUTEČNÝ PŘÍBĚH OTROCTVÍ
Kde jsou dnes práva nebělochů?“
NEJSEM ČLOVĚK A BRATR?
Abolicionistické hnutí je fascinující část americké historie.
Lidé mu úplně nerozumí, zčásti kvůli jeho rozmanitosti.
PROTIOTROKÁŘSKÁ SETKÁNÍ!
Jedna větev hnutí vážně věřila, že ústava je zlo,
že podporuje otroctví.
Tvrdili, že americká ústava je smlouva se smrtí
a pakt s ďáblem.
Podle nich se musela zničit.
„Rozpusťme Unii.“
Bylo tu ale i další křídlo.
Jeho nejslavnější člen byl Frederick Douglass.
Douglassova první autobiografie byla rozhodně riskantní počin.
Jako otrok a uprchlík upozorňováním na sebe riskoval.
Z formálního hlediska byl pořád otrok.
Osoba určité ceny, a ne svobodný člověk.
VYPRÁVĚNÍ O ŽIVOTĚ F. DOUGLASSE
Hned se z toho stala klasika a dodnes je.
Čte se po celém světě.
Bylo tehdy stěžejní,
že se objevil někdo jako on.
Černoch, který býval otrokem
a mohl popsat svou osobní zkušenost s otroctvím,
mluvit o něm z lidského pohledu.
Často říkal, že v otroctví se ani tak nebál o své tělo,
nejvíc se bál o svou mysl.
Že se ztotožní s myšlenkou, že někteří lidé se rodí,
aby byli svobodní,
a jiní, aby byli otroci.
V první autobiografii se v jednu chvíli zarazí a ptá se:
„Proč jsem otrok?“
Je to prastará existenciální otázka.
Proč jsem otrok?
Když tamhlety bílé děti můžou vyrůstat svobodně,
mít knihy, učit se, toulat se a cestovat.
Proč já jsem otrok?
Pocítil, jaké to je.
Ta krutost otroctví, to vykořisťování.
Rozhodl se, že bude bojovat.
Cestoval po celém světě a mluvil o své zkušenosti z otroctví,
o nutnosti osvobodit Afroameričany.
Zasvětil tomu celý život.
Měl dar, talent vstát a promluvit.
Byl to asi nejlepší řečník 19. století.
Dokázal zapůsobit až tak,
že jižanští zastánci otroctví šířili fámy, že otrokem nikdy nebyl,
že ho přivezli z jiné země,
že je to herec.
O jeho autorství není pochyb.
Od roku 1848 dál posiluje svůj veřejný obraz.
Vydává týdeník The North Star, velmi populární mezi bílými abolicionisty.
Stále prosazuje, a bude i nadále,
aby se z otroků stali občané.
Kolem roku 1852 je zřejmě nejslavnějším černochem na světě.
Chápal, že jeho slova mají obrovský vliv na to,
jakou strategii protiotrokářské hnutí zvolí.
Argumentoval tím, že ústava se staví proti otroctví
a je pro svobodu.
Podle něj by Spojené státy,
vzhledem k Deklaraci nezávislosti a revolucionářské tradici,
neměly otroctví vůbec tolerovat.
Otcové zakladatelé podle něj nevytvořili dokument zakotvující otroctví.
HISTORIK, HARVARDOVA UNIVERZITA
Ale dokument zaručující každému právo na seberozhodování,
svobodu a lidská práva.
Věřil a chtěl věřit,
že lidé jako on jsou skutečně součástí národní komunity.
„CO JE PRO OTROKA 4. ČERVENEC?“
Dámská společnost proti otroctví z Rochesteru v New Yorku ho pozvala,
aby na Den nezávislosti veřejně promluvil.
Na jeho proslov v Corinthian Hall přišlo 600 lidí.
Ale on nemluvil jen k těm 600 lidem v sále.
Mluvil k nám.
K budoucnosti.
Jak to vypadalo?
Těch 600 lidí v publiku tvořili hlavně bílí muži a ženy.
Povětšinou s jeho názory souhlasili.
Ale Douglass věděl, že mezi teoretickým souhlasem
a hlubším pochopením skutečnosti je rozdíl.
Aby jim opravdu otevřel oči,
musel jim říct pravdu o nich samotných.
Píše se rok 1852.
Tohle bude zajímavé.
„Spoluobčané,
signatáři Deklarace nezávislosti byli stateční muži.
Vaši otcové uspěli.
A vy dnes sklízíte plody jejich úspěchu.“
Douglass publikum povzbudí, aby se ohledně 4. července cítilo dobře.
Otce zakladatele nazývá génii.
Vytvořili prý úžasnou věc jménem americká republika.
Je to velmi klidný začátek.
V jednu chvíli ale řekne: „Promiňte!“
„Proč tu mám vůbec dnes hovořit?
Co mám já nebo ti, které zastupuji, společného s vaší národní nezávislostí?
Čtvrtý červenec je váš, ne můj.
Můžete slavit.
Já musím truchlit.
Chcete se mi, občané, vysmát, když mě žádáte, abych tu dnes mluvil?“
A pak na diváky vychrlí litanii
o hrůzách otrokářství,
o aukcích otroků na americkém Jihu.
Probudí smysly posluchačů.
Popisuje jim pach v podpalubí otrokářské lodi.
Jak zní a co cítí žena plakající, protože jí prodali dítě.
Ukáže jim samotnou, strašlivou podstatu otroctví.
„Ukrást jim svobodu, nutit je pracovat bez mzdy,
bít je holemi, zpráskat je bičem,
vylámat jim zuby, spálit jim kůži.
Vaše výkřiky o svobodě a rovnosti,
vaše kázání a díkůvzdání jsou jen pokrytectví.
Žádný národ na zemi nemá na svědomí otřesnější a krvavější praktiky
než současný americký lid.“
Mluvil k lidem, kteří byli…
na jeho straně, a říkal jim: „To nestačí.
Neděláte proti otroctví dost.
Je rok 1852.
Jsem volný už 14 let,
ale máme ho tu pořád.
Tenhle národ má být postavený na svobodě,
myšlenkách lidské rovnosti.
Dokud otroctví trvá, ten národ je lež.“
„Amerika lže minulosti, lže přítomnosti
a slavnostně se zavazuje lhát i budoucnosti.
Na závěr mi dovolte říct,
že nad touto zemí nelámu hůl.
Zánik otroctví je jistý, a proto končím tam, kde jsem začal.
U naděje.“
Myslím, že on sám se za občana považoval.
Otázka zní, jestli ho tak viděla i vláda.
To je klíčové.
Myslím, že pro řadu Afroameričanů platí,
že jsme sami sebe vždy považovali za občany
a Spojené státy za svou zem.
Otázka je, jestli o nás tak přemýšlela i tahle země.
Nejvyšší soud Spojených států sídlí v nádherné budově z bílého mramoru.
„Rovná spravedlnost před zákonem.“
Ústava se nevyjadřuje vždy zcela jasně.
I proto je tu Nejvyšší soud.
Jeho úkolem je mimo jiné interpretovat,
pomáhat pochopit, co chce ústava říct,
a kontrolovat, zda se toho držíme.
Představuje třetí moc
a nejvyšší orgán našeho soudního systému.
Co tedy řekl Nejvyšší soud o tom,
kdo je a není americkým občanem?
1857: Dred Scott versus Sanford.
Dred Scott je nejhorší rozhodnutí Nejvyššího soudu.
Pře se vede jen o to, zda není až druhé.
Dred Scott byl otrokem chirurga.
Ten ho kvůli práci vzal s sebou z otrokářského státu Missouri
do Wisconsinu, což byl svobodný stát.
Později lékař v Missouri zemřel.
Scott se nakonec obrátil na Nejvyšší soud
a tvrdil, že jakmile jednou žil ve svobodném státě,
není majetkem, ale svobodným občanem.
Pokud by mu soud dal za pravdu,
zotročení lidé by měli volnou cestu k tomu, stát se svobodnými občany.
Pokud ne, dveře by zůstaly zavřené.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
„Máme za to, že černoši nejsou
ani neměli být zahrnuti ve slově ‚občané‘ používaným ústavou.
Nemohou si tudíž nárokovat žádná práva ani výsady,
jež tento dokument uděluje občanům Spojených států.“
Soud říká: „Vrátíme se do doby vzniku ústavy
a zeptáme se sami sebe, co ti lidé v roce 1787 zamýšleli.
Podle mě,
Rogera B. Taneyho,
je jasné, že černochy za součást země nechtěli.
Nedali to do ústavy, protože by je nikdy nenapadlo,
že někdo bude tak hloupý,
aby mezi americké občany pouštěl nebělochy.“
„Více než sto let byli považováni za podřadné bytosti,
nezpůsobilé k tomu, spojovat se s bílou rasou.
Natolik podřadné, že neměli žádná práva,
jež by běloši museli ctít.“
Z té rétoriky běhá mráz po zádech.
Afroameričané nejsou občané.
Nikdy jimi nebyli a ani nebudou.
Potvrdilo to názor, že černoši, bez ohledu na status…
ZAKLADATEL INICIATIVY ZA ROVNOU SPRAVEDLNOST
…nejsou bělochům rovni. Nejsou plně vyvinutými lidmi.
Případ Dreda Scotta znamená,
že černoši nikdy nemohou být občany Spojených států.
Sám Dred Scott neměl právo žalobu podat.
Frederick Douglass trval na tom,
že protiotrokářská politika může fungovat v souladu s ústavou.
Ale soud jako by jí zabouchl dveře.
Řekli: „Ne, ústava jasně hovoří pro otroctví.“
Jinými slovy jasně hovoří proti Douglassovi.
Práva pramení z občanství.
Po Dredu Scottovi se Douglass už nemůže stát součástí komunity.
Nikdy nebude americkým občanem.
Vyvstává tedy otázka:
Co dál?
16. PREZIDENT SPOJENÝCH STÁTŮ
Jih chce celonárodní souhlas s otroctvím.
Nemůže ho dostat.
Lincoln ten případ kritizoval. Zčásti na tom založil svou kampaň.
PROFESORKA PRÁVA
Řada lidí si myslí, že bez této reakce by se prezidentem nestal.
A vy budete ten nejlepší prezident v naší historii.
Lincoln také viděl, že se země chystá o otázku legálnosti otroctví svést boj.
UNIE ROZPUŠTĚNA!
LINCOLN ZVOLEN PREZIDENTEM
POČÁTEK OBČANSKÉ VÁLKY
Takže Lincoln chápe, že otroctví je špatné.
To je dobrý začátek. Ale…
říká také: „Pokud bych mohl Unii zachránit bez osvobození otroků, udělal bych to.“
Jestliže se občanská válka vedla kvůli otroctví,
proč Lincoln okamžitě neosvobodil všechny otroky na Jihu?
Protože jeho cílem bylo zachovat Unii.
Jih z ní právě vystoupil.
Říkají si Konfederace.
Lincoln nechce být prezidentem,
který přijde o celou polovinu země.
Musí dostat Jih zpátky.
A v tuhle chvíli udělá cokoli, aby vyhrál. I když to bude na úkor Afroameričanů.
UNIE MUSÍ BÝT ZACHOVÁNA
Uprostřed toho zmatku Lincoln pozval do Bílého domu
skupinku afroamerických vůdců.
Měl tam stenografy a novináře, aby vše zaznamenali.
Fakticky s nimi ale nediskutoval. Udělal jim přednášku.
„Vaši rasu dle mého soudu sužuje největší zlo páchané na kterémkoli lidu.
Ale i když přestanete být otroky,
k rovnému postavení vůči bílé rase budete mít stále daleko.“
Nelíbí se mi, kam to směřuje.
„Uvažte, co víme.
Nebýt vaší rasy mezi námi, nebyla by válka.“
V podstatě dává občanskou válku za vinu přítomnosti černochů v Americe.
Vedle toho chce, aby podpořili plán
k „vysídlení“ osvobozených černochů mimo Spojené státy.
„Jakkoli to zní krutě, náš lid není ochoten přijmout,
že by svobodní lidé tmavé pleti zůstali mezi námi.
Pro obě strany je tudíž lepší se rozdělit.“
Tak moment.
Nejste Abraham Lincoln? Ten chlápek na centové minci?
Fajn, pokračujte.
Říká, že všichni chápeme,
že tahle země má být založená na rovnosti,
ale rasová rovnost ve skutečnosti nenastane.
Takže si dejte říct.
„Jako místo pro kolonii zvažuji Střední Ameriku.“
Cože?
Počkat. Osvícený, pokrokový prezident,
který nakonec zrušil otroctví,
chtěl Afroameričany nejdřív poslat do Kostariky?
¿Por qué?
Douglasse to rozhořčilo.
Lincoln se zčásti snažil hrát na strunu nejistoty, která Afroameričany hlodala.
Pocit, že do téhle země možná vážně nemůžou patřit.
Afroameričané se báli, že takový může být jejich osud,
pokud vážně nejsou občany.
Douglass na to: „Ne, přítomnost černochů za to nemůže.
Může za to otroctví a moc, kterou majitelé otroků mají.
Způsob, jakým to pokřivuje společnost. To je příčina občanské války.“
Nesmíme zapomínat, že to vše se odehrávalo uprostřed zuřící občanské války.
A toho léta
jeho strana prohrávala.
V takové válce jste potřebovali každého vojáka.
Vláda ale trvala na tom, že černoši do milic nesmí.
Ani do profesionální armády.
„Jsou to divoši.
Budou vyvádět. Dejte jim zbraň, a zabijí každého bělocha na potkání.
„Proč nás vláda odmítá?
Nejsme muži?
Naši generálové požadují muže.
‚Pošlete nám muže!‘ křičí.
Vyzval jsem ohrožený národ,
ať proti svým nepřátelům vypustí mocnou černou ruku.
Svoboda vybojovaná bělochy ztratí na lesku.
Udeřit musí ti, o jejichž svobodu jde.“
ČERNOŠI DO ZBRANĚ! TEĎ, NEBO NIKDY! JINAK JE NAŠE RASA ZTRACENÁ.
Douglass tvrdil,
že pokud černoši ve válce prolijí krev za svou vlast,
už jim právo na občanství nikdo neodepře.
To říkal otevřeně.
Projel celou zemi a přednášel proslovy.
Bez zrušení otroctví válku nemůžete vyhrát.
Stejně tak bez naverbování černošských vojáků do války,
do armády Unie.
Snažil se přesvědčit Lincolna, aby černochy vyzval,
ať se k boji proti otrokářům připojí.
Douglass byl přesvědčený, že prokážou, že jsou občany
a že si práva zaslouží,
stejně jako rovnoprávnost.
Doteď si nedokázal představit,
že by americkou společnost tvořily dvě rasy.
Ale brzy se jeho názory začaly dramaticky posouvat.
Nakonec Douglassovy snahy zafungovaly.
Lincoln zoufale potřeboval vojáky, a tak podepsal Dekret o zrušení otroctví,
čímž osvobodil otroky v jižních státech.
Černoši tak mohli vstoupit do armády Unie.
Jako vojáci dostali šanci dokázat to, co Douglass tvrdil celou dobu.
Že za svou svobodu chtějí bojovat.
ČERNOŠI DO ZBRANĚ! TEĎ, NEBO NIKDY
Ten dekret představoval zlomový bod války.
Armáda a námořnictvo Unie se rozrostly o 200 tisíc mužů tmavé pleti.
Nebojovalo se jen v malých bitvách, s běžnou armádou.
Jak Sever, tak Jih měly obrovské vojsko.
Dekret byl vydán jako vojenský rozkaz.
Měl pomoct vyhrát válku.
Měli jsme být líní, zbabělí,
nedisciplinovaní.
Svou věrnou službou proto Afroameričané plně vyvrátili názory,
které v té době panovaly.
VELKOLEPÉ VÍTĚZSTVÍ UNIE!
STRHUJÍCÍ DETAILY BOJE!
DALŠÍ VÍTĚZSTVÍ UNIE!
Být na frontě a prolévat krev bylo pro Afroameričany důležité.
Jejich služba v armádě začala měnit rasové postoje bělochů.
Mnoho seveřanů, kteří černochy nikdy nepovažovali za občany,
věřilo, že službou v armádě
si vysloužili právo stát se rovnocennými občany Spojených států.
Dva Douglassovi synové sloužili
v massachusettském 54. barevném pěším pluku.
Chápal tu obrovsky silnou symboliku,
když si černoch dal na pásek přezku s nápisem „US“.
„Chceme zemi, která nebude z Deklarace nezávislosti činit lež.
Posláním této války je národní obroda.“
NÁRODNÍ OBRODA
Od začátku války Douglass prohlašoval,
že válka nezmění život jen černochům,
ale promění Spojené státy jako celek.
„Nebojujeme za starou Unii,
ale za něco tisíckrát důležitějšího.
A to něco je, přísně řečeno, národní jednota.
JEDNOTA
Založená na principu svobody a rovnosti,
ne na otroctví a třídní nadřazenosti.“
Definuje cíl občanské války.
Země je k tomu předurčená.
Musí dostát principům svého zakládajícího dokumentu.
SVOBODU OTROKŮM
Válka musí skončit nejen porážkou Konfederace,
ale i vznikem nového národa, založeného na rovnosti.
Bylo těžké přihlížet tomu,
jak lidé v občanské válce umírají.
Lincoln se musel sám sebe ptát proč.
1. LEDEN DEKRET O ZRUŠENÍ OTROCTVÍ
19. LISTOPAD GETTYSBURSKÝ PROJEV
„Před 87 lety na tomto kontinentu přivedli naši otcové na svět nový národ,
založený na svobodě…
SVOBODA
…a zasvěcený víře v rovnost všech lidí.“
ROVNOST
Ten projev můžeme vnímat jako ozvěnu Douglassových slov.
Cílem válečného snažení je emancipace.
„Tento národ s pomocí Boží zažije znovuzrození svobody.“
ZROD
Jeho nejslavnější slova o „znovuzrození svobody“ –
to říkal Douglass od začátku války.
Ta rétorika se dost podobá tomu, o čem mluví Douglass.
Národní obroda,
znovuzrození svobody.
Oba teď vidí občanskou válku jako vznik něčeho nového.
„A ta vláda lidu, skrze lid a pro lid
nikdy nezmizí z povrchu zemského.“
V Gettysburgu se Lincoln částečně snaží vyrovnat s tragédií války
a ztrátami na životech.
Jestliže se válčí kvůli Unii,
pak možná zemřelo až moc lidí.
Pokud se ale bojuje o emancipaci, o svobodu černochů,
pak za to možná ty oběti stojí.
To v tomhle dle mého spočívá Lincolnovo kouzlo.
Je na něm dobře vidět,
jak moc se člověk může změnit.
Nejdřív nabádá k vysídlování, a pak mluví o budoucnosti černochů.
Neuvěřitelný posun.
Myslím, že si začali jeden druhého velmi vážit.
Oba se vypracovali sami.
Lincoln se formálně vzdělával rok. Douglass vůbec.
Oba si vybudovali jméno
díky svému důvtipu a intelektu.
Ať se stali čímkoli, bylo to vlastní zásluhou.
Myslím, že v tomhle směru byli tak trochu spřízněné duše.
Douglass vážně věřil,
že může s Lincolnem dál spolupracovat na budoucnosti Afroameričanů.
19. LISTOPAD GETTYSBURSKÝ PROJEV
OBČANSKÁ VÁLKA
9. DUBEN KONEC OBČANSKÉ VÁLKY
Devátého dubna roku 1865
konfederační generál Lee před Unií kapituloval.
Byl to počátek konce občanské války.
Někdy dějiny určí někoho jako Douglass, aby se stal hlasem nějakého hnutí.
A když se najde zastánce jako prezident Lincoln,
ochotný naslouchat a změnit se,
tito vůdci mohou společně dokázat neuvěřitelné věci.
Historie ale tyto vztahy dokáže také tragicky utnout.
Na oslavu Leeovy kapitulace přednesl Lincoln řeč.
Podle ní by afroameričtí vojáci unijní armády…
PROFESOR PRÁVA, UNIVERZITA V INDIANĚ
…měli mít právo volit.
Mezi posluchači byl ten den i John Wilkes Booth.
Myšlenka rovnoprávného občanství Bootha naštvala.
Obrátil se na kamaráda se slovy:
„To je poslední řeč, kterou kdy pronese.“
PREZIDENT JE MRTEV!
Osm měsíců po Lincolnově vraždě
je schválen 13. dodatek ústavy.
Ten konečně ruší otroctví
a navždy osvobozuje každého zotročeného člověka v Americe.
Svobodou to ale nekončí.
Zavraždění Lincolna vnímáme jako velkou tragédii, což taky je.
Ale skutečná tragédie spočívá v tom,
že s jeho smrtí se do úřadu dostává Andrew Johnson.
„Tato země patří bělochům,
a Bůh mi buď svědkem, že dokud budu prezident,
budou v ní vládnout běloši.“
Byl to zpátečník, rasista a zaslepenec.
V porovnání s Lincolnem jsou jako slunce a měsíc.
Miloval velká shromáždění.
Rád předstupoval před lid a řečnil, převážně o sobě.
V průběhu dějin jsme takových politiků viděli spousty.
Jakmile se stal prezidentem, víceméně otevřeně řekl,
že jeho cílem je zabránit rozmělnění občanství.
Frederick Douglass prezidenta navštívil v Bílém domě.
Byla to hrůza.
Johnson mu dal jasně najevo,
že ho považuje za méněcenného.
Černoši by mu prý měli být vděční.
„Vlastnil jsem a kupoval otroky, ale nikdy jsem žádného neprodal.
Pokud jde o můj vztah s nimi,
prakticky jsem byl já jejich otrokem, ne naopak.“
Po schůzce s Douglassem Johnson řekl svému tajemníkovi:
„Znám toho zatraceného Douglasse. Je jako všichni negři.
Klidně bělocha podřízne.“
Johnsona těžko přimějete,
aby podpořil důrazné vymáhání práv bývalých otroků.
Což samozřejmě nedělal.
Chápu. Johnson je rasista.
Ale to by černochy nemělo trápit, když je teď otroctví zrušeno.
Sorry, Johnsone. Když nás tak nenávidíš, neměl ses přidávat k Unii.
Ale počkat.
Svoboda automaticky neznamená občanství.
A bez něj se černoši nemají jak bránit jižanským útokům na jejich svobodu.
Hned po schválení 13. dodatku
zákonodárci z Jihu přijímají tzv. černé zákoníky.
A i když „černý zákon“ zní jako název skvělé kriminálky,
realita je úplně jiná.
Mluvíme tu o zákonech.
Řada z nich požaduje jen a pouze po černoších
podpis roční pracovní smlouvy s bílým zaměstnavatelem.
A poplatek až 100 dolarů, pokud přijmou jiné zaměstnání,
než je farmář či sluha.
A dokonce nutí jejich děti k povinné „učňovské praxi“,
aby se udržela pracovní síla!
Zatímco Sever je pobouřen, Jižané v podstatě říkají:
„O čem to mluvíte? Černé zákony nejsou otroctví. Je to úplně jiné slovo.
Dokonce dvě slova.
A koukejte. Teď dostávají zaplaceno.“
Jasně.
Ale hádejte, co se stane, když někdo nová omezení odmítne.
Nebo se pokusí žít svobodně.
Můžou ho poslat do vězení
nebo ho, překvapivě, donutit pracovat.
Zadarmo.
The New York Herald Tribune v jednom titulku píše:
„Jižní Karolína znovu zavádí otroctví.“
Chápete to?
Černoši si právě vybojovali svobodu ve válce,
a takhle se jim za to odvděčí?
Třináctý dodatek to očividně nevyřeší. Otázka zní, co ano.
Na scénu vstupuje ohijský kongresman John Bingham.
Bingham věří ve svobodu pro všechny.
Opravdovou.
„Ohrazuji se proti nesprávnému používání slova ‚negr‘.
Pro mě neoznačuje barvu pleti,
ale pojmenovává jistý druh bytostí podle barvy jejich duše.
Ty, kdo šlapou po svých bezbranných bližních
a mění je v to, čemu říkáme ‚otrok‘.
To tihle zloději lidí,
ač mají kůži bílou jako sníh,
jsou skutečnými negry.“
Sleduje, co se děje na Jihu,
a říká si: „To nevypadá dobře.
Musíme něco udělat.
Musíme ústavu doplnit.
Zajistit jim rovnoprávné občanství.“
Bingham sehrál spolu s dalšími vůdčí úlohu
v obhajobě a vypracování hlavních bodů 14. dodatku.
Bingham chtěl udělat přesně to, po čem volal Frederick Douglass
ve své řeči ze Dne nezávislosti.
Přimět Ameriku splnit svůj slib,
rozšířit definici občanství ústavou,
napravit křivdu Scottova případu
a písemně stvrdit rovnost všech lidí,
aby už ji nikdo nemohl vzít zpět.
Proto se skupinou radikálních republikánů sestavil 14. dodatek,
zahrnující řadu práv, která byla Afroameričanům odpírána.
A společně bojovali za jeho začlenění do ústavy.
To bylo důležité. Věděli totiž, že nebudou u moci navždy.
Ti po nich ho mohli chtít zrušit.
Schválit dodatek je velmi obtížné,
stejně tak ale i se ho zbavit.
KONGRES NAVRHL 14. DODATEK
K PŘIJETÍ JE NUTNÝ SOUHLAS 28 STÁTŮ
PRO JE 6 Z 28 STÁTŮ
PRO JE 22 STÁTŮ
PRO JE 28 STÁTŮ
Bingham nakonec uspěl.
ÚSTAVA DOPLNĚNA
Roku 1868 se 14. dodatek oficiálně stává součástí ústavy.
Dokazuje to, že Spojené státy souhlasí s novou vizí rovnosti pro všechny.
„Všechny osoby narozené nebo naturalizované ve Spojených státech
a podřízené jejich jurisdikci
jsou občany Spojených států a státu, jehož jsou obyvateli.“
To vyjádření je pozoruhodné.
Osoba narozená ve Spojených státech.
Jediná podmínka.
Nepíše se tam „bílá osoba“.
Lidé afrického původu jsou tudíž občany.
„Žádný stát nesmí vydat či provádět zákon, který by omezoval svobody
nebo výsady občanů Spojených států.“
To znamená, že prvních osm dodatků americké ústavy,
tzv. Listina práv,
platí pro všechny občany.
Ve vztahu jak ke státní,
tak i k federální vládě.
„Žádný stát nemá právo zbavit jakoukoli osobu života, svobody či majetku
bez řádného soudního procesu.“
Před válkou se černoši snažili obracet na soudy.
Chtěli mít možnost se bránit násilí.
A teď se ve 14. dodatku píše:
„Ano, můžete k soudu, pokud se něco stane.“
„Nemá také právo zbavit osobu, podléhající jeho pravomoci, stejné ochrany zákona.“
Občanství bylo jasně vymezeno.
Stalo se automatickým.
Plné občanství, žádné tři pětiny nebo podmínky.
Poprvé se nadechnete amerického vzduchu, a jste Američan.
Pokud se tu narodíte, rodíte se s veškerými svobodami
a ochranami plynoucími z amerického občanství.
Ruší se tím verdikt ze Scottova případu,
že černoši nemohou být občany bez ohledu na místo narození,
byť tu žijí po generace.
Čtrnáctý dodatek je naprosto stěžejní.
HISTORIČKA
Posunul nás od národa bílých mužů k budoucnosti,
ve které je v naší demokracii možná rozmanitost.
Ve 14. dodatku ústava také vůbec poprvé používá
slovo „rovnost“.
Od té doby je v naší ústavě zakotveno.
V mnoha směrech naše země nebyla založena roku 1776.
Ale až když John Bingham a Kongres schválili 14. dodatek.
A vznikla dnešní podoba ústavy.
ČLÁNEK XIV.
Douglass i další si uvědomovali,
že 14. dodatek mění způsob fungování národních zákonů.
Není to vnímáno nekriticky,
ale je to důvod k velké oslavě.
Je to chvíle ohromného optimismu.
Afroameričané srší nadšením z toho,
co jim plnohodnotné občanství přináší.
Po přijetí 14. dodatku
panuje přesvědčení, že začínáme znovu.
Že mizerně vedený projekt skončil
a Amerika teď bude vzkvétat.
Jedním z největších úspěchů je rozkvět černošského vzdělávání.
Lidé na Jihu zakládají vlastní vzdělávací instituce,
protože gramotnost je důležitá.
Na vzdělávání Afroameričané vydávají z vlastního miliony dolarů,
a to jsou to chudí lidé z Jihu.
Frederick Douglass.
Jen to jméno vyslovíte, a je to jako modlitba.
Pozoruhodný byl svým nadáním,
které nešlo potlačit.
Chtěl nejen to, aby byli černoši vysvobozeni z otroctví.
Chtěl, aby byli plnohodnotnými občany.
Byl to opravdu výjimečný muž a člověk.
„Zdá se, že žiju v novém světě.
Kdo by to byl čekal?
Triumf spravedlnosti a svobody, nejen pro osvobozené otroky,
ale i pro Listinu práv a volební právo.
To vše pro vrstvu ještě nedávno ocejchovanou jako bezcenné zboží,
ale nyní považovanou za lidi,
a to i před zákonem.“
Frederick Douglass.
Otrok,
uprchlík,
svobodný neobčan,
občan.
Tím ale jeho cesta nekončí.
Douglass po zbytek života dál bojoval za práva Afroameričanů,
žen a imigrantů.
A ozvěny jeho boje ovlivňovaly celé generace.
I dnes.
Tyto záběry z pátečních ranních hodin ukazují,
jak jeřáb s podvalníkem odstraňuje sochu Rogera B. Taneyho.
Řekl, že černoši jsou natolik podřadní,
že nemají žádná práva, jež by běloši museli ctít.
POTOMEK SOUDCE ROGERA B. TANEYHO
Ten večer jsme je poprosili o odpuštění
a Scottovi nám odpustili.
POTOMKYNĚ DREDA SCOTTA
Někteří členové naší rodiny říkali: „Nevím, jestli se s nimi chci setkat.“
A pak padla ta nečekaná a spontánní omluva.
Moji příbuzní se rozbrečeli.
Když si vybudujete určitý vztah a dosáhnete jistého porozumění,
všechno je možné.
A dokážeme to všichni.
NEMŮŽEME DÝCHAT – NASLOUCHEJTE ČERNOCHŮM
DISKRIMINOVAT GAYE JE NEMORÁLNÍ
JSEM AMERIČAN
JSEM PRO ERA
Když se můžou smířit Scottovi a Taneyovi, proč ne vy?
V Americe se často mluví o rovnosti.
O spravedlnosti.
I náš slib věrnosti ta slova obsahuje.
Čtrnáctý dodatek měl tu vizi proměnit ve skutečnost.
Netušili jsme ale,
jak moc nejsme připraveni opravdovou rovnost přijmout.
Slibuji, že nikdy nepřijmu falešné učení, že všechny rasy jsou si rovny.
- Není spravedlnost? - Není mír!
Jen Americe říkáme, aby byla věrná tomu, co stojí na papíře.
Ihned po ratifikaci je 14. dodatek napadán.
U soudu, v ulicích, dokonce i v učebnicích dějepisu.
Proč jsme příběh 14. dodatku nikdy neslyšeli?
Protože spousta lidí tvrdě bojovala, abyste se o něm nikdy nedozvěděli.
Překlad titulků: Zdeněk Huml