Suurin osa siitä, mitä ajattelemme itsestämme amerikkalaisina,
mistä olemme ylpeimpiä,
ja suurin osa niistä tavoista, joilla uskomme olevamme vapaita,
löytyy 14:nnestä lisäyksestä.
14. lisäys syntyi taistelussa,
taottiin kiistoissa ja vahvistettiin katkeruuden keskellä.
Sen me perimme.
Emme ottaneet huomioon sitä, ettemme olleet valmiita -
omaksumaan aitoa tasa-arvoa.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Jokaisella teolla on tasavahva vastareaktionsa.
Ja jokaisella vallankumouksella on tasavahva vastavallankumouksensa.
Useimpien on vaikea hyväksyä muutosta,
varsinkin, jos tuntevat menettävänsä jotain.
Sisällissodan jälkeen moni etelän valkoinen -
tunsi hävinneensä ei vain sodan, vaan myös elämäntapansa.
Heitä oli nöyryytetty.
Entiset orjat olivat nyt 14:nnen lisäyksen mukaan -
lain edessä tasavertaisia.
Valtio oli tasa-arvon takana.
Ja niin kävi,
että 14:ttä täytyi puolustaa,
sillä heti voimaan tultuaan se kohtasi vastarintaa joka suunnasta.
Tuomioistuimissa, kaduilla…
Sen merkitys on muistoissamme jopa vääristynyt.
VASTARINTA
SISÄLLISSOTA 1861 - 1865
REKONSTRUKTION AIKA
Miten maan saa yhdistettyä -
neljän vuoden ankaran sisällissodan jälkeen?
Etelän osavaltioiden saaminen takaisin Unioniin -
mustien ja valkoisten välisen aidon tasa-arvon pohjalta -
oli aina vaikea tehtävä.
Orjuus oli kokonaisvaltainen instituutio.
Se oli työn ja politiikan järjestelmä.
Se oli vaurauden järjestelmä. Se oli vallan järjestelmä.
Se kaikki piti panna uusiksi.
Etelän valkoiset eivät 14:ttä kaivanneet.
Heille se oli nöyryytys,
varsinkin päivittäisissä kohtaamisissa ihmisten kanssa.
Kaikki tiesivät, miten orjan tuli käyttäytyä.
Heidän piti väistyä,
jos valkoinen käveli vastaan.
He eivät voineet kutsua valkoista muuksi kuin isännäksi.
Entä nyt, kun orjuus oli poistettu?
"Vaikka olette vapaita kuin valkoiset, älkää luulko olevanne -
tasavertaisia, koska ette te ole."
Jos haluatte tulla naisiksi ja herroiksi,
käyttäytykää sen mukaisesti.
Kutsukaa vanhaa isäntäänne 'isännäksi' ja emäntäänne 'emännäksi'."
Yksi asia, josta ei mielestäni ole koskaan puhuttu,
on se suurenmoinen päättäväisyys,
jota vapautetut mustat osoittivat rekonstruktion aikana.
Se on yksi Amerikan historian inspiroivimmista asioista.
Heitä oli orjuutettu, pahoinpidelty, traumatisoitu ja kidutettu…
Vapauden saatuaan he pyrkivät rauhaan, sopusointuun ja yhteisöllisyyteen.
SENAATTORI, MISSISSIPPI
"Entisiä isäntiään kohtaan -
he eivät kanna kaunaa,
eivät vihaa,
eivät katkeruutta.
He eivät halua korottaa itseään -
viemällä mitään valkoisten kanssaihmisten etuja.
He pyytävät vain oikeudet, jotka Jumalan yleisen lain mukaan heille kuuluvat."
Monet meistä eivät tiedä siitä valtavasta panoksesta,
jonka afroamerikkalaiset ja afrikkalaiset ovat Amerikalle ja maailmalle antaneet.
Tervetuloa juhlimaan mustan kulttuurin antia.
14:nnen lisäyksen myötä vapaa musta väestö sai aikaan -
valtavaa edistystä.
Liittovaltion joukkojen ollessa läsnä, heistä tuli menestyviä -
kauppiaita, yrittäjiä ja maanviljelijöitä.
He halusivat palvella ja johtaa.
"Silmäni näkevät sen,
korvamme kuulevat sen, sydämemme tuntevat sen.
Musta mies on vapaa!
Musta mies on kansalainen, ja musta mies saa äänestää."
Afroamerikkalaiset ovat innoissaan vapaudesta,
siitä, miltä tuntuu olla täysivaltainen kansalainen.
Mustien elämä alkaa muuttua.
He halusivat perustaa myös instituutioita, kuten kirkkoja.
Mustien metodisti- ja baptistikirkot leviävät ympäri etelää.
Monet historiallisesti mustat yliopistot -
Fiskistä Howardin yliopistoon Washingtonissa -
syntyivät tuolloin -
kehittämään mustille institutionaalista perustaa -
luoda itselleen uusi elämä -
heille uudessa maailmassa.
Rekonstruktion myötä tuli satoja mustia viranhaltijoita,
niin etelän lainsäätäjiä -
kuin kuvernöörejäkin.
Muutamasta tuli kongressiedustajia ja kahdesta senaattori,
ja he palvelivat kunniakkaasti.
Hiram Revelsistä tuli ensimmäinen afroamerikkalainen senaattori.
"Washington, 25. helmikuuta 1870.
Mississippin musta senaattori Revels -
vannoi tänään virkavalansa ja otti paikkansa.
Lehterit olivat täpötäynnä väkeä,
ja kiinnostus oli niin suurta,
että on vaikea kuvailla tunnelmaa,
joka vallitsi koko tilaisuuden ajan.
"Olemme jännittävässä paikassa,
jonka perusta ovat oikeudenmukaisuus sekä poliittinen ja laillinen tasa-arvo."
Ymmärrän,
mutta nyt kun asumme näin lähekkäin,
voimme tottua toistemme tapoihin ja toimia sovussa yhdessä.
Kuuluisa kuvittaja Thomas Nast loi piirretyn,
"Setä Samulin kiitospäivä",
joka tavallaan kuvasti sen ajan ajattelua.
SETÄ SAMULIN KIITOSPÄIVÄN ATERIA
Pöydässä istuvat kaikki. Valkoiset, mustat, alkuperäiskansat, kiinalaiset…
Se oli sen ajan ihmisille ennennäkemätön ilmestys.
Siihen he sitten yrittivät kuvitella itsensä.
14. lisäys herätti henkiin jotain,
mistä voisi syntyä uusi monirotuinen kansa,
monirotuinen demokratia, joka vihdoin noudattaisi periaatteita,
jotka on julistuksessa vahvistettu.
Sitä ei kauan kestänyt.
On aivan selvää,
että valkoisessa etelässä oli tahoja,
jotka olivat päättäneet -
palauttaa asiat ennalleen.
KORKEIMMAN OIKEUDEN TUOMARI
"Pimeys on muodikas väri näillä seuduin.
Afrikkalaisia on joka puolella.
He ovat valamiehiä,
postivirkailijoita, tullivirkailijoita.
Eteläiset yhteisöt ovat raunioina, kunnes asiaintolaan saadaan muutos -
kaikissa hallintoelimissä.
Jopa kapina olisi parempi -
kuin tämä piittaamattomuus, joka tuntuu vallitsevan."
14:nnen lisäyksen mukaan kakki ovat lain edessä tasa-arvoisia.
Sitten tuli 15. lisäys,
joka antoi mustille miehille äänioikeuden.
Joillekin etelän valkoisille ne olivat vaarallinen yhdistelmä.
Nuo kaksi lisäystä muuttivat etelän lakia -
ja joksikin aikaa etelän johtajuutta.
Mutta monen etelän valkoisen mieli ei ollut muuttunut yhtään,
ja he tekevät mitä vain palauttaakseen vallan itselleen.
Ihan mitä vain.
Haluamme elää rauhassa kaikkien kanssa,
etenkin etelän valkoisten kanssa.
Etumme ovat samat.
Mutta emme halua lampaan ja leijonan välistä rauhaa.
Antakaa meille oikeutemme.
Etelän valkoiset marginalisoivat mustan väen -
toisen luokan kansalaisiksi,
alamaisiksi, ja suuressa osassa etelää -
he elivätkin lähes kuin orjat.
Ja holokaustin jälkeen -
koitti vapaus.
Ainakin paperilla.
Orjuus oli teknisesti päättynyt,
mutta tasa-arvotaistelu oli vasta alkamassa.
Kansalaisina ja 14:nnen lisäyksen takaamien oikeuksien turvin -
mustat amerikkalaiset hakivat oikeusteitse apua tähän vastarintaan.
Ennen sisällissotaa useimmat tuomarimme omistivat orjia -
tai olivat orjia pitävien presidenttien nimeämiä.
Heidän tuomionsa eivät yllättäneet.
Mutta 1870- ja 1880-luvuilla korkein oikeus oli erilainen.
Se oli sisällissodan myllyttämä.
Monet tuomareista olivat Unionissa taistelleiden presidenttien nimittämiä.
Oikeuden pitäisi siis olla täynnä vallankumouksellisia, eikö?
Eipä juuri.
Mustat amerikkalaiset eivät tuomioistuimista tukea saa,
mutta etelän valkoiset saavat.
Monelle tulee varmaan rekonstruktion vastareaktiosta mieleen -
paikallinen väkivalta -
ja Klaanin nousu.
Sekä mustat lait.
Mutta on selvää, että korkein oikeus -
oli ratkaisevassa asemassa siinä,
että mustat palautettiin periaatteessa pakkotyöhön.
14:nnen lisäyksen 1. pykälä sanoo, että kansalaisena -
ihmisellä on kansalaisen etuoikeudet ja erivapaudet.
Mikään osavaltio ei saa niitä vaarantaa.
Ihmisenä -
kaikilla on tasavertainen oikeus lain ja oikeusturvan suojaan.
Noudatetaanko niitä?
Korkein oikeus päätyi useissa tapauksissa,
kuten Slaughterhousen ja Cruikshankin kansalaisoikeusjutuissa -
sabotoimaan tätä sitoumusta.
REKONSTRUKTION AIKA
SLAUGHTERHOUSEN TAPAUKSET
Slaughterhouse oli yksi -
korkeimman oikeuden parjatuin ja kritisoiduin päätös.
Se siis totesi, että oikeuksien suojelu -
on yhä osavaltioiden,
ei liittovaltion määrittelemä asia.
Se teki tyhjäksi etuoikeuksien ja erivapauksien pykälän,
eikä se siitä toennut.
Katsotaanpa etuoikeuksia ja erivapauksia tarkemmin.
Kyse on oikeuksistamme.
Etuoikeudet ovat vapauksiamme.
Eli asiat, joita saamme tehdä.
Ja erivapaudet ovat suojiamme,
asioita, joilta meitä kansalaisina suojellaan.
Amerikassa perustavaa laatua olevat vapautemme -
sisältyvät Bill of Rightsiin.
Sanan-, uskonnon- ja kokoontumisvapaus sekä aseenkanto-oikeus,
kaikki ne hyvät jutut.
14:nnen lisäyksen ansiosta ihmisellä on nuo oikeudet -
riippumatta asuinosavaltiosta -
tai siitä, mihin osavaltioon matkustaa,
ja se on tärkeää mustille amerikkalaisille,
joilta on liian usein viety oikeudet -
riippuen siitä, missä osavaltiossa he ovat.
14:nnen lisäyksen pätevyyden rajaaminen niin kapeaksi -
käytännössä tuhosi sen.
Rasistiset paikallishallinnot vetosivat Slaughterhousen tapaukseen -
ja väittivät, ettei 14. lisäys voi puuttua -
paikallishallintoon kansalaisoikeuksia takaamalla.
SLAUGHTERHOUSEN TAPAUKSET
Tapauksessa USA vastaan Cruikshank tuomioistuin päätti, ettei 14. lisäys -
suojele yksittäisiä kansalaisia -
yksityishenkilöiden tekemältä väkivallalta.
"14. lisäys kieltää osavaltioita -
viemästä keneltäkään henkeä, vapautta tai omaisuutta ilman oikeusprosessia,
mutta tämä ei koske kansalaisoikeuksia toista kansalaista vastaan."
Tämä romutti täysin -
14:nnen lisäyksen perustan, jonka mukaan -
mustan väestön ainoa keino -
saada Yhdysvalloissa kansalaisoikeudet -
on se, että heitä suojellaan väkivallalta.
Ymmärsinkö oikein?
Korkein oikeus siis sanoo:
"Sori, mustat amerikkalaiset.
Jos yksityishenkilö tekee teille väkivaltaa,
vaikka murhaisi,
liittovaltio ei voi tehdä sille mitään,
vaikka 14. lisäys laadittiin teidän turvaksenne."
KANSALAISOIKEUSTAPAUKSET
Kansalaisoikeustapaukset tekivät tyhjäksi -
vuoden 1875 kansalaisoikeuslain.
Tuomioistuin päätti, että mustat eivät ole turvassa -
syrjinnältä julkisissa tiloissa.
Esimerkiksi teattereissa ja hotelleissa.
Tämä koski yksityistä toimintaa, ei osavaltion toimintaa.
Kun oopperatalo sanoi: "Emme päästä tänne mustia",
toimija ei ole osavaltio -
eikä julkinen elin.
Se on yksityisyritys.
Kansalaisoikeustapaukset laillistivat rotuerottelun -
yksityisissä tiloissa -
vedoten siihen, ettei se riko 14:ssä määrättyä yhtäläistä turvaa.
Se rikkoo vain ihmisen säädyllisyyttä.
Näissä tapauksissa tuomioistuimen sanat olivat järkyttäviä,
mutta itse asiassa mustille varsin tuttuja.
"Kun ihminen on noussut orjuudesta,
jossain vaiheessa hänen täytyy saavuttaa tila,
jolloin hän lakkaa olemasta lakien lellikki."
Tuomioistuin sanoi: "Kauanko meidän täytyy jatkaa -
tätä mustien paapomista?"
Täytyyhän mustan väen kahleista vapauduttuaan vähitellen -
pystyä seisomaan omilla jaloillaan.
Tuomioistuin kävi kärsimättömäksi.
"Taistelimme sodan, ja olette nyt vapaita.
Mitä muuta te meiltä haluatte?
Meillä on tärkeämpääkin tekemistä.
Pysykää ruodussa."
Oli mennyt 20 vuotta siitä, kun mustat oli vapautettu -
vuosisatoja kestäneestä orjuudesta.
Jo nyt korkein oikeus oli pesemässä käsiään -
tasa-arvotehtävästä.
Paljon nopeammin kuin kukaan olisi uskonut -
pohjoisen kiinnostus etelän uudistamiseen lopahti,
ja vallan sai seuraavanlainen mieliala:
"Unohdetaan tämä.
Ei jatketa ikuisesti pohjoiseen ja etelään jakautuneena maana."
Haluttiin sovintoa.
Siihen loppui liittovaltion läsnäolo etelässä.
Siihen katkesi sitoutuminen 14:nteen lisäykseen,
ja alkoi pitkä, synkkä ja kiduttava tie,
joka johtaisi Jim Crow -lakeihin.
VASTARINTA
ODOTUSHUONE VAIN VÄRILLISILLE
REX-TEATTERI VÄRILLISILLE
GEM-TEATTERI VAIN MUSTILLE
Ja vuonna 1896, totta kai,
korkein oikeus päätti jutussa Plessy vastaan Ferguson,
että tuomioistuin säilyttää osavaltiolait, jotka sallivat rotuerottelun -
kunhan erottelu on tasavertaista.
Jutussa Plessy vs Ferguson korkein oikeus säilytti Louisianan lain,
jonka mukaan kaikkien henkilöjunayhtiöiden -
vaunuissa oli oltava -
tasavertaiset mutta erilliset osastot -
valkoisille ja värillisille.
"Erillään mutta tasa-arvoisina."
Rotuerottelusta ei voi silti syyttää junia,
vaikka haluaisinkin.
Korkein oikeus siis korvasi 14:nnen lisäyksen valkoisella ylivallalla.
Tutkitaanpa tätä uutta lakia. Mitä erillisyys oikeasti tekee?
"Erillinen" tarkoittaa erottamista ja jakamista.
Se on itsessään hajottava verbi.
Inhoan sanontaa "erottaa jyvät akanoista."
Mitä pahaa akanat ovat tehneet? Mietitäänpä erottelun historiaa.
Ensin orjakauppa erotti afrikkalaiset mantereestaan,
sitten orjuus erotti afroamerikkalaiset perheistään.
Jim Crow erotti afroamerikkalaiset koulutuksesta,
vauraudesta, mahdollisuuksista ja oikeudesta.
Mustat erotettiin niin perusteellisesti,
että meidän on yhä vietettävä Mustan historian kuukautta,
muistutukseksi panoksestamme.
Se on niin väärin.
Nyt näemme, mitä tapahtuu, kun tasa-arvoinen erotetaan suojelusta.
"Orjalakien aikana etelän valkoinen mies omisti mustien ruumiin ja sielun.
Hänen etujensa mukaista oli näivettää sielu ja vaalia ruumista.
Valkoinen omistaja antoi harvoin vihansa -
mennä niin pitkälle, että hän tappaisi,
mikä tarkoittaisi hänelle satojen dollarien menetystä.
Mutta sitten tuli emansipaatio,
ja valkoinen mies menetti oman etunsa suhteessa mustaan ruumiiseen.
Syntyi uusi, pelotteluun perustuva järjestelmä.
Mustia ei vain hakattu ja ruoskittu,
vaan heitä tapettiin."
Etelästä tuli laajamittaisen väkivallan näyttämö.
Kun musta mies sai äänioikeuden,
kun he pääsivät virkoihin,
alkoi syntyä avoimen poliittisia, järjestäytyneitä ryhmiä.
ETELÄN OIKEUS
Alkoi se aika Amerikan historiassa,
jolloin terroristisesta väkivallasta -
tuli käytännössä normaali osa poliittista elämää.
Klaanista ja sen monista jäljittelijöistä -
tuli rekonstruktiota vastustavan vastavallankumouksen väkivaltainen haara.
Mustat joutuivat -
väkijoukkojen häiriköimiksi.
Heitä haettiin vankiloista,
heitä maalitettiin, jos he pyysivät reilua kohtelua,
jos he yrittivät äänestää, järjestäytyä,
jos he yrittävät luoda poliittista valtaa.
Heitä poltettiin, pieksettiin, kidutettiin, hukutettiin.
Heitä hirtettiin.
Puhutaan suoraan. Se oli kotitekoista terrorismia.
Yhdysvaltain pahin poliittinen verilöyly -
tapahtui Louisianan Colfaxissa -
kuvernöörivaalin seurauksena.
Afroamerikkalaiset, joilla oli miliisin oikeudet,
kokoontuivat suojelemaan uutta hallintoa,
kun heidät tapettiin kylmäverisesti.
Arviolta jopa 200 ihmistä.
"Heidät ammuttiin armotta.
Monia niskaan ja kaulaan.
Yhden kasvot oli hakattu aseella täysin litteäksi.
Toiselta oli vedetty ampumisen jälkeen veitsellä vatsa auki."
ETELÄN JENGIT
Colfaxin verilöyly ei ollut ainoa.
Kerta toisensa jälkeen etelän valkoiset kumosivat ne edut,
jotka entiset orjat olivat saaneet.
Mustia ei enää nähty niin paljon vaalien ehdokkaina.
Vuoteen 1901 mennessä ainoatakaan mustaa ihmistä -
ei nähty enää kansallisessa virassa etelän edustajana.
Lynkkauksista tuli yleinen tapa -
varmistaa, ettei 14:ttä lisäystä koskaan toteutettaisi.
Vuosien 1890 ja 1950 välisenä aikana -
ympäri maan dokumentointiin yli 4 000 lynkkausta,
Illinois'sta Mississippiin.
Lynkkauksien taustalla oli se ajatus,
että mustat eivät olleet vain alempiarvoisia, vaan syntyjään rikollisia.
Joskus taistelussa muutoksen puolesta tarvitaan todistajia.
Ida B. Wells on yksi vahvimpia rekonstruktion jälkeisiä todistajia,
joka kirjoitti, mitä etelässä oikeasti tapahtui.
Mustana naisena kukaan ei häntä siihen valtuuttanut,
vaan hän otti itse asiakseen toimia sukupolvensa totuuden torvena.
Tämä erityislaatuinen tarina kertoo osaltaan siitä,
mihin ihmiset itsekseen pystyivät.
Hän oli tutkiva journalisti, ihmisoikeusaktivisti -
ja NAACP:n varhainen perustaja.
Hän oli kipakka nainen,
jolla oli järkähtämätön oikeudentaju.
Hän tuli kansalliseen tietoisuuteen -
menetettyään Memphisissä kolme ystävää.
Nämä kolme miestä omistivat paikallisen ruokakaupan.
He menestyivät niin hyvin, että he olivat uhka valkoisille yrittäjille,
ja niinpä valkoinen joukkio tappoi heidät.
"Kerrotaan, että Tom Moss aneli armoa -
vaimonsa, lapsensa ja syntymättömän vauvansa vuoksi.
Kun hän sai sanoa jotain, hän sanoi: 'Käskekää väkeni lähteä länteen,
täällä he eivät saa oikeutta'.
Tom oli kaikkien tuntema ja rakastama.
Hän omisti pikku kotinsa, säästi rahansa -
ja hoiti kauppaansa samalla kunnianhimolla -
kuin valkoinen nuorimies.
Hän uskoi, kuten minäkin, että oikeutta tulee puolustaa -
ja vääryyttä vastaan pitää taistella.
Jonkun on osoitettava, että afroamerikkalainen rotu -
kohtaa vääryyttä enemmän kuin se tekee sitä itse,
ja näyttää siltä, että se tehtävä on langennut minulle."
Hän oli ensimmäinen, joka alkoi laskea, dokumentoida -
ja yksilöidä lynkkaustapauksia.
ETELÄN KAUHUT LYNKKAUKSET KAIKISSA VAIHEISSAAN
3 436 LYNKATTUA, 1889–1922
Ida B. Wells rohkaisi mustia tiedostamaan, että heidän on taisteltava,
että heidän täytyy vastustaa tätä tyranniaa.
Heidän on arvosteltava hallintoa siitä,
ettei se suojele meitä.
"Vain tähtilipun alla voi tapahtua kansanmurha.
Urheat miehet eivät kokoonnu tuhansin kiduttamaan ja murhaamaan yhtä ihmistä,
joka on niin sidottu ja kapuloitu, ettei hän pysty tekemään mitään."
Lynkkauksista tuli isoja spektaakkeleja, joihin lapset päästettiin koulusta,
ja joista otettiin usein valokuvia, joista tehtiin postikortteja…
Kuten moni tietää, yhdessä luki: "Osallistuin neekerin grillaukseen".
Sitä ei tehnyt vain Ku Klux Klan, eivät nämä olleet kaapuväkeä.
He olivat pankkiireja, opettajia, lääkäreitä ja poliiseja,
jotka harjoittivat tätä väkivaltaa täysin ilman pelkoa rangaistuksesta.
Tämä rotuterrorismi, väkivalta,
oli tapa sanoa: "Aivan sama, mitä 14:nnessä sanotaan.
Onhan teillä oikeus yhtäläiseen lakisuojaan.
14. lisäys kyllä sanoo, että olette kansalaisia,
mutta me hallinnoimme lakia tässä piirikunnassa,
tässä kaupungissa, tässä osavaltiossa."
Ida B. Wellsin kimppuun kävi -
joukkio, joka kirjaimellisesti poltti hänen painokoneensa.
Häntä uhkailtiin, ja lopulta hän pakeni Memphisistä,
koska pelkäsi henkensä edestä.
Tällä väkivallalla oli valtavat seuraukset Amerikan yhteiskunnalle.
Ensinnäkin tämän kansan väestörakenne muuttui -
rotuterrorismin takia.
Mustat Clevelandissa, Chicagossa, Los Angelesissa ja Oaklandissa.
Noihin kaupunkeihin lähti kuusi miljoonaa mustaa -
terroria pakoon.
Ida B. Wells saapui Chicagoon 1900-luvun alussa -
auttamaan sinne saapuvia etelän mustia -
sopeutumaan uusiin olosuhteisiin.
Kun tutkitaan etelän kauhuja pohjoisen luvattuun maahan -
pakoon lähteneiden tarinoita, käy ilmi,
että he kohtasivat usein tyhjiä lupauksia.
"Lynkkaamisina ilmenevä laeista piittaamattomuuden musta varjo -
levittää siipensä läpi koko maan."
Kerronpa, mitä nuo tyhjät lupaukset olivat.
Vuonna 1919 Idan uudessa kotikaupungissa Chicagossa -
päiviä kestänyt väkivalta mustia vastaan jätti jälkeensä lähes 40 kuollutta,
satoja loukkaantuneita ja yli tuhat koditonta.
Vastarinta ei ollut enää vain etelän ongelma.
Se on nyt Amerikan ongelma.
Vihamielisyys kasvaa. Mustat saavat katkeran opetuksen:
Väkivalta on pohjoisessa ihan samanlaista kuin etelässäkin.
Sinä kultahammas-kultaketjuhemmo,
kanaa ja keksejä popsiva apina, paviaani,
isoreisinen, kovaa juokseva, korkealle hyppäävä,
koripalloa donkkaava nokinokka.
Ota se helvetin pitsa ja painu takaisin Afrikkaan.
Ida B. Wells veisi lynkkausten vastaisen kampanjansa -
kansainväliseen tietoisuuteen -
matkustaen eri puolille Eurooppaa -
ja kuvaten rasismia ja lynkkauksia iljetyksenä -
niin sanotulle sivistyneelle kansakunnalle.
On hämmästyttävää, ettei tämän naisen elämästä ole tehty elokuvaa.
Yksi maamme historian erityislaatuisimmista naisista.
Siihen on syy, miksei Ida B. Wells ole saanut elämäkertaelokuvaansa -
ja miksi hän voitti Pulitzer-palkinnon vasta vuonna 2020,
89 vuotta kuolemansa jälkeen.
Siitä samasta syystä 14. lisäys ei ehkä ole sinulle kovin tuttu.
Sillä entinen Konfederaatio -
sai tehdä sisällissodasta kertovan elokuvan viimeisen version.
Siinä tarinassa etelä oli täydellinen yhteiskunta,
pohjoisen kaltoin kohtelema ja epäoikeudenmukaisesti tuhoama.
Tämän "kadotetuksi aatteeksi" kutsutun myytin mukaan orjuus ei ollut paha juttu.
Siksi 14:ttä ei koskaan tarvittukaan.
Joskus uuden tarinan luominen -
on helpompaa kuin menneisyyden kovan todellisuuden kohtaaminen.
Rekonstruktio ei niinkään epäonnistunut, vaan se tuhottiin.
Tästä alkoi niin sanottu menetetyn aatteen mytologia,
josta tuli sodan jälkeen tärkeä.
Ajatus siitä, että etelä oli taistellut jalon taistelun,
iskostui valkoisten mieliin.
Menetetyn aatteen ideologiasta tuli pikemminkin voittokertomus.
Etelässä alettiin juhlia voittoa rekonstruktiosta.
Konfederaation ikoneita -
palautettiin Amerikan etelään muistomerkkien muodossa.
Näiden valtavien faaraomaisten monumenttien nousu -
on eräänlainen kunniakierros,
kuin symboli siitä, että tällainen etelä on.
Nämä ovat meidän jumaliamme.
Sain käskyn kenraali Leeltä -
pitää Mason-Dixon-linja,
eivätkä jenkit ylitä sitä.
Kenraali Lee?
Osavaltioiden välinen sota päättyi lähes 90 vuotta sitten.
En ole mikään kellontuijottaja,
ja kunnes kuulen kenraali Leen käskyn,
posautan ilmaan joka jenkin, joka etelän kamaralle astuu,
eli häivy, jenkki!
1900-luvulle tultaessa elokuva on hyvin tärkeä väline.
Valkoisen ylivallan eepos Kansakunnan synty -
ja yksi kaikkien aikojen suosituimmista elokuvista, Tuulen viemää,
istuttivat ihmisten mieliin näkemyksen,
sisällissodan ja rekonstruktion merkityksestä,
ei vain etelän väelle, vaan myös monille pohjoisessa.
Elokuvat, kuten Kansakunnan synty, yrittivät kertoa, miten rohkea ja jalo -
oli konfederaation taistelu -
orjuuden säilyttämiseksi, ja että etelä ei tehnyt koskaan mitään väärää.
2. osa. Rekonstruktio.
Historian uudelleenkirjoittaminen -
oli toinen tärkeä osa mustien alempiarvoisuuden tarinaa.
Rekonstruktiosta levitettiin myyttiä, että se oli USA:n demokratian aallonpohja.
Syy siihen oli se, että mustille annettiin oikeus äänestää ja toimia viroissa,
ja siitä seurasi törkeää korruptiota ja huonoa hallintoa…
Kärsien kansansa rappiosta ja tuhosta.
…josta etelän lopulta pelasti Klaani.
Kun elokuva esitettiin Valkoisessa talossa,
Woodrow Wilson antoi Amerikan hyväksynnän -
tälle uudelle maailmanjärjestykselle, jossa olisi väkivaltaa ja terroria.
"Etelän valkoisia miehiä kiihotti jo pelkkä itsesuojeluvaisto,
kun he pääsisivät eroon tietämättömien mustien äänien taakasta.
Mustien vallasta tehtiin etelässä vihdoin loppu,
ja valkoisten, vastuullisen luokan, luonnollinen -
ja vääjäämätön herruus vakiintui."
Kansakunnan synnyn ensi-illan jälkeen KKK kasvoi räjähdysmäisesti ympäri maan,
suuremmaksi kuin koskaan.
Kun nämä kuvat iskostuivat ihmisten mieliin -
tämän uuden, suositun välineen kautta,
vahvistunut ei vain valkoisten ylivalta,
vaan syntyi myös uudentyyppinen rotukoston muoto.
BLACK WALL STREETIN VERILÖYLY
Kirjailijat, toimittajat ja tiedemiehet -
pyrkivät kaikin mahdollisin tavoin todistamaan,
että mustat olivat alempiarvoisia ja vakava uhka yhteiskunnalle.
Näin valkoiset ovat voineet ilman omantunnontuskia -
luoda sukupolvesta toiseen mustista mielikuviensa mukaisia.
Kyllä, rouva.
Kuka oli seurassasi se hieno nainen?
Ei se mikään hieno nainen ollut, vaan vaimoni.
Menetetyn aatteen ideologiassa vanha etelä -
oli nyt ikään kuin kulttuurinen pelastus.
Se oli ollut kunnon yhteiskunta,
missä mustat elivät yleisesti ottaen tyytyväisinä -
ja oman paikkansa löytäneinä.
HISTORIAN OPPIKIRJA
Siitä alkoi sisällissodan tarinan muuntaminen.
…toi Afrikasta miljoonia työläisiä plantaaseille.
KUINKA MUSTAT ELIVÄT ORJUUDESSA
SISÄLLISSOTAA EI AIHEUTTANUT ORJUUS
EI KYSE OLLUT ORJUUDESTA SISÄLLISSODAN VALHE
Voisitteko kertoa meille, millaista -
plantaasilla elo oli teidän nuoruudessanne?
Se oli onnellista aikaa.
Kaikki olivat iloisia.
Emme kuulleet mitään sellaista, mitä nykyään kuulee.
Ei ole häpeällistä sanoa, että he ovat kuin lapsia.
Kun sanomme niin, tarkoitamme, että he ovat kuin onnellisia lapsia.
Tätä sentimentaalista -
näkemystä sodasta jotkut toki vastustivatkin,
mutta he eivät yleisesti ottaen voittaneet sitä kulttuuritaistelua,
kirjallista taistelua amerikkalaisten sydämissä ja mielissä.
Oli ratsumiesten ja puuvillapeltojen maa,
nimeltään Vanha etelä.
Tässä kauniissa maailmankolkassa -
ritarillisuus kumarsi viimeisen kerran.
Viimeisen kerran täällä nähtiin ritareita kauniine neitoineen,
isäntiä orjineen.
Siitä voi lukea vain kirjoista…
sillä se on enää muisto vain.
Sivilisaatio… tuulen viemää.
Nämä tarinat juurtuivat amerikkalaisten mieliin.
TUULEN VIEMÄÄ PIAN RAAMATTUA SUOSITUMPI
He saattoivat paeta tähän vanhaan, ennen sotaa vallinneeseen yhteiskuntaan.
Jos heitä ahdistivat tai loukkasivat -
tai pelottivat kaikki ne Amerikkaan saapuvat siirtolaiset,
ja kaikki ne kasvavat kaupungit,
ja kaikki se teollistuminen, joka vaikutti hallitsemattomalta.
Charlestonin lähellä olevalla plantaasilla,
joka on ollut hänen perheellään kahdeksan sukupolvea,
Norwood Hastielta kysyttiin, pitikö hän orjuutta moraalittomana.
En pidä, sillä -
Afrikasta tultuaan orja ei osannut kieltä.
Hänellä ei ollut koulutusta mihinkään työhön,
jota sivilisaatiossa tehdään.
Jonkun hänestä piti huolehtia.
Orjuudella oli tuolloin paikkansa,
mutta tavoista on vaikea päästä. Siihen menee kauan,
ja kaikki tiesivät vuosia sitten,
että mustille tulisi antaa tasa-arvo.
Mutta etelässä ihmisten asenteet muuttuvat ajan kanssa.
Olen paljon liberaalimpi kuin viisi vuotta sitten,
ja viiden vuoden päästä olen vielä liberaalimpi.
Lähes kaikille meille käy niin.
Mikä on tehnyt teistä liberaalimman?
Sen oivaltaminen, että musta ihminen -
on ihminen siinä missä muutkin.
Hra Hastie, minä piditte meitä,
ennen kuin aloitte pitää meitä ihmisinä?
Tavallaan…
pidimme teitä melkein kuin hyvin ylivertaisina lemmikkeinä.
Synnyin etelässä vuonna 1950.
Rotuerottelu oli voimakasta.
ELÄKÖÖN ROTUEROTTELU
Elimme ympäristössä, jonka oli lähes täysin muovannut -
menetetyn aatteen ideologia,
se ajatus, että Konfederaatio oli ollut USA:n historian huipentuma,
ja että siitä lähtien kaikki oli ollut yhtä alamäkeä.
Kun sen keskellä kasvaa, se on niin kaikenkattavaa,
että oma näkemys Amerikasta -
on väkisinkin valkoisen ylivallan näkemys. Ilman että sitä edes oikeasti tajuaa.
CHARLESTON, ETELÄ-CAROLINA
Vuonna 1861 -
Etelä-Carolina puolusti ensimmäisenä omia oikeuksiaan.
Lipun historiassa on kyse -
etelän perinnöstä.
Ei orjuudesta.
Tulin puolustamaan perintöäni, eikä perintöni ole orjuus.
Suvullani ei ollut orjia. Ei ole minullakaan.
Se symboloi orjuutta, vaikka he väittäisivät mitä.
Tuo lippu ei saisi liehua täällä lainkaan.
Se pitää poistaa, koska se on loukkaava.
Osoitamme tukeamme -
historiamme ja perintömme säilyttämiseksi,
sillä niistä Amerikka syntyi.
Se desinfioi Konfederaation.
Se oli olemassa orjuuden suojelemiseksi.
Olemme ylpeitä perinnöstämme ja kunnioitamme esi-isiämme.
Kyse on perinnöstä ja ylpeydestä.
Se on perintömme. Se olemme me.
Tämä on kaikkien saama perintö.
Ne, jotka sanovat: "Se on minun lippuni. Minun perintöni."
Perintönne ovat orjuus, sorto ja KKK:n terrorismi,
ja sitä kaikkea se lippu edustaa.
Se on osa meitä.
Etelä-Carolinan tai maailman ongelmat -
eivät johdu elokuvasta tai symbolista, vaan ihmisten asenteista.
Miten Amerikka saadaan koottua uudelleen?
Hra puhemies, tulin kertomaan näkökannan, jota ette ehkä ole kuulleet.
Erään charlestonilaisen kirkon -
ja seurakunnan pastorina…
SENAATTORI ETELÄ-CAROLINA
…kuuntelin niiden ihmisten tarinoita ja tuskaa,
joita loukkaa suuresti se, että tämä lippu,
jota on käytetty heidän eläimellistämisensä,
musertamisensa ja nöyryyttämisensä symbolina,
liehuu yhä pääkaupungissamme.
Olkaamme me häikäisevä esimerkki tälle hienolle osavaltiolle,
kaikille edustamillemme ihmisille,
että ensimmäistä kertaa upeassa historiassamme -
emme ajakaan vain omaa etuamme,
vaan ajamme koko Etelä-Carolinan etua.
Ja sanon teille vielä kerran…
Huhtikuussa 2015 -
osallistuin Charlestonissa erääseen konferenssiin.
Loistava konferenssi sisällissodan lopusta.
Sen päivän pääpuhuja oli pastori Clementa Pinckney.
Tunteissani risteilee iloa,
mutta pappina myös surua,
sillä niin moni kuoli toisten vapauden tähden.
Pinckney saarnasi, pappi kun on, että sisällissodan jälkeen -
olemme jossain määrin kokeneet vapahduksen.
Hän jopa kunnioitti Konfederaation veteraaneja.
"Etelä-Carolinan kanssaihmiset", hän sanoi.
Lauloimme "America the Beautifulin",
ja pitelin ohjelmaa yhdessä pastori Pinckneyn kanssa.
Lauloimme samasta lehtisestä.
Yksi hienoimmista historiatilaisuuksista,
joihin olen osallistunut.
Kaksi kuukautta myöhemmin tapahtui kamalia.
…että charlestonilaisessa kirkossa on ammuttu.
Clementa Pinckney oli ammuttu.
AKTIVISTI / TAITEILIJA
Vuonna 1961 -
Etelä-Carolinan osavaltio nosti Konfederaation lipun -
pääkaupunkinsa salkoon,
ja lakiin kirjattiin, ettei lippua saanut laskea mistään syystä -
ilman osavaltion hyväksyntää.
Siellä lippu liehui,
kun vuonna 2015 valkoisen ylivallan kannattaja Dylan Roof -
marssi mustien kirkkoon Charlestonissa -
ja murhasi yhdeksän mustaa seurakuntalaista kesken rukoushetken.
Yksi USA:n historian tuhoisimmista iskuista mustaa kirkkoa vastaan.
Yksi uhreista on kirkon pastori,
senaattori Clementa Pinckney.
Senaattori Pinckney oli kongressin moraalinen omatunto.
Kun oli aika haudata pastori,
hänen arkkunsa kuljetettiin läpi kaupungin,
ja Etelä-Carolina laski Amerikan lipun,
mutta kirjoittamansa lain takia -
Konfederaation lippu pysyi salossa.
Se lähetti selkeän viestin,
että vaikka etelä oli hävinnyt sisällissodan,
valkoinen ylivalta oli kaiken muun vallan yläpuolella.
Minulla on syvä omakohtainen yhteys -
Etelä-Carolinan orjuuden historiaan.
Esivanhempani olivat siellä orjina,
ja sukulaiset ovat kertoneet kokemuksistaan Klaanin kanssa.
Tunsin vahvasti, että oli tehtävä kannanotto.
Rouva! Tulkaa alas sieltä.
Rouva!
Nousette minua vastaan täynnä vihaa, sortoa ja väkivaltaa.
Tämä lippu tulee tänään alas. -Alas sieltä.
Toki tiesin, että minut pidätettäisiin,
mutta emme voineet jatkaa entiseen malliin.
Edistys ei tapahdu koskaan itsestään.
Edistys ei ole koskaan itsestäänselvää.
Edistystä tapahtuu, koska jotkut tekevät päätöksiä ja valintoja.
Mielestäni Pinckney ja hänen seurakuntalaisensa -
kuolivat kauhean uhrikuoleman -
kenties pakottaakseen muun maan -
tekemään vihdoin tiliä,
jos pystymme,
siitä, mitä Konfederaatio ja sisällissota merkitsevät,
ja mitä emansipaatio ja 14. lisäys tarkoittavat -
iäti toistuvassa nykyhetkessämme.
KÄY VASTARINTAAN
ETELÄ-CAROLINAN CAPITOL
MISSISSIPPIN CAPITOL
Nämä patsaat ylistävät kuvitteellista Konfederaatiota -
unohtaen kuoleman ja orjuuden,
unohtaen sen terrorin, jota ne edustivat.
Emme saa pelätä totuutta.
IDA B. WELLSIN AUKIO
"VALTA EI TUNNUSTA MITÄÄN VAATIMATTA. EI OLE TUNNUSTANUT, EIKÄ TUNNUSTA."
Edistys ei tule ilman vastarintaa.
Se ei tule luotisuoraan.
Se on sotkuista. Sillä on kiire.
Jopa asialle myötämieliset sanovat joskus:
"Odota, on isompiakin ongelmia."
tai: "Ei kaikkea voi heti saada",
mutta kärsivien kannalta -
oikeudenmukaisuus ei voi odottaa.
Voimme liittää kätemme ja laulaa vanhan negrospirituaalin sanoin,
Vihdoin vapaat, vihdoin vapaat Luojan kiitos, olemme vihdoin…
Tämä on hätätila.
Ei oikeutta, ei rauhaa.
Kädet ylhäällä, älä ammu!
Amerikka, olet todistanut 435 vuotta,
ettet kunnioita mustien elämää.
Black lives matter!
Tätä järjestäytynyttä toimintaa on joka puolella maata.
Liika on liikaa.
On aika tulla esiin ja sanoa: "Polvi pois niskastamme."
En voi hengittää.
Raivasin tieni tämän ihmisjoukon lävitse -
sanoakseni, että olen tärkeä.
Heillä kävi tuuri, että mustat janoavat tasa-arvoa, eivät kostoa.
Tuulen viemää takaisin.
Saisiko Tuulen viemään ajat takaisin?
Tekstitys: Päivi Vuoriaro