ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Protiv policajca Wilsona neće podići optužnicu
za usmrćenje Michaela Browna.
Sve je više ljudi.
Raste i napetost.
Ali sve je mirno, a policija se nada da će tako i ostati.
U utorak su me prvi put gađali suzavcem.
Ne i posljednji,
ali to u Fergusonu bilo je prvi put.
Bili ste usred prosvjeda. Što ste vidjeli?
Vidjela sam svašta.
Ali najvažnije je što sam vidjela zajednicu koja tuguje i pati.
Ruke uvis! Ne pucajte!
Vikali su: "Ruke uvis! Ne pucajte!"
Rekli su nam da je Michael Brown imao ruke u zraku kad ga je Darren Wilson upucao.
Svjedoci smo sustavne nepravde.
Dr. King je rekao da su neredi jezik onih koje nitko ne sluša.
Dosta mi je toga.
NE PUCAJTE
Ruke uvis, ne pucajte! I život crnaca je vrijedan!
Ovi sadašnji prosvjedi
organizirani su poput onih starih
i nazvat ćemo ih nezakonitima i nestrpljivima,
ne sjećajući se odakle nam zapravo taj obrazac.
Dr. King nije govorio o tome da imamo najviše.
Govorio je o tome da dobijemo što nam duguju.
Zaslužujemo ta neotuđiva prava koja ste nam obećali.
Gdje god su marginalizirani ljudi dovoljno hrabri
da se bore samo za poštenje, govore nam da čekamo.
Čekajte, usporite.
A ja pitam ljude:
"A nego kako ćemo izboriti prava?"
Ne želite da prosvjedujemo na vlastitim ulicama.
Ne želite da ometamo utakmice.
Ne želite da blokiramo promet.
Da blokiramo ceste.
Ne želite da ustanemo za svoja prava, ali i da ne kleknemo za njih.
Doslovno nema prihvatljivog prosvjeda
ako ste odlučili da ćete mi stalno govoriti da čekam.
ČEKAJ
Godine 1863. predsjednik Lincoln potpisao je Proglas o emancipaciji
i oslobodio sve robove na Jugu.
Godine 1868. ratificirali su 14. amandman.
Svi državljani Amerike postali su jednaki pred zakonom.
To je značilo da su crni Amerikanci postali državljani.
Ali to se nije dogodilo.
Sve do 1950-ih godina svaki put kad bi crni Amerikanci
zahtijevali prava koja im jamči 14. amandman,
pravo na zaštitu i bilo kakav napredak,
rekli bi im da čekaju.
Do kada da čekamo?
OSLOBAĐANJE CRNACA NA SNAGU STUPA 1. SIJEČNJA 1863.
Ako vam netko nešto obeća,
a obećanje ne održi ni 100 godina poslije,
to vas malo frustrira.
Želimo sva svoja prava.
Želimo ih ovdje i želimo ih sad.
ČEKAONICA ZA CRNCE
Kako je došlo do ovog?
Evo što se dogodilo.
Južnjačke vlasti smišljale su kako bi mogle zaobići 14. amandman,
a najuspješniji pokušaj bio je kad su uzeli ideju jednake zaštite
i okrenuli je u ideju odvojenih, ali jednakih.
"Dobro, bit ćemo jednaki, ali bit ćemo i razdvojeni."
Umjesto da ostvari ono što piše u 14. amandmanu,
Vrhovni sud stao je na stranu južnjačkih država.
Tako smo dobili eru Jima Crowa.
CRNCI
Naravno, ne postoji "odvojeni i jednaki".
To nikad nije postojalo.
Ta je fikcija bijelim Južnjacima omogućila
da uspostave kruti sustav kasta, nešto poput zakonitog apartheida.
PLESSY PROTIV FERGUSONA, 1986. G.
"ODVOJENI, ALI JEDNAKI" (1896. - 1954.)
Marginalizirani crnci živjeli su gotovo kao robovi.
Nisu smjeli jesti u istim restoranima ni ići u ista kina.
Hoteli, vlakovi, javne čekaonice…
Puno dobrih poslova bilo je u tvornicama.
Crnci ondje nisu smjeli raditi.
Crnci su trpjeli ekonomsku neravnopravnost
zbog ograničenih mogućnosti
za stjecanje poslova kojima bi se mogli prehraniti.
Južnjaci su pokušali obnoviti
sve ono što su imali kao robovlasnici.
Pojačavaju priču o rasnoj različitosti.
ODVJETNIK, ALABAMA, 1961. G.
da i najgluplji seljak na svijetu zna da, ako ima bijele kokoši i crne kokoši,
crne kokoši više daju ako su odvojene
i da bijele kokoši više daju ako su odvojene.
Bolje im je u tim uvjetima.
Znamo znakove Jima Crowa.
Fontane, zahodi, bazeni…
Ali posljedice su se vidjele diljem Amerike.
ŽELIMO BIJELCE U OVOJ ZAJEDNICI
ali doselila sam se amo…
Uglavnom zato što je ovo bjelačka zajednica.
Desetljeća prijetnje nasiljem,
propale škole,
slabe šanse za zaposlenje i dobivanje zajma, kuće,
značili su da Afroamerikanci ne mogu zarađivati i ekonomski napredovati.
Ovo je naš stil života.
Što nas više tjeraju na nešto,
to će gora biti naša reakcija.
Segregacija se nije svela samo na fontane.
To je bio kavez, a bijela Amerika nije nam kanila dati ključ.
Potpuno su uništili 14. amandman.
Ideja da smo svi državljani,
da smo svi jednaki pred zakonom,
potpuno se povukla kako bi se pokazalo da Afroamerikanci
ne mogu očekivati jednakost.
Crni Amerikanci bili su razočarani
jer nije bilo ostvareno obećanje 14. amandmana.
Ideja jednakosti, prava zajamčenih 14. amandmanom,
nije se ostvarila.
Morali smo dati težinu 14. amandmanu.
ULAZ ZA CRNCE
Thurgood Marshall, praunuk roba,
prvi crnac koji je postao član Vrhovnog suda SAD-a,
stavlja halju uz pomoć svoje žene.
Marshall je opasan,
pun je samopouzdanja.
Fantastičan čovjek.
"14. amandman i njegov sjajni ideal jednakosti pred zakonom
nije značio ništa što novi naraštaji nisu htjeli da znači.
Sad je nužna nova vrsta aktivizma,
aktivizam inzistiranja na pravdi."
Thurgood Marshall došao je iz segregacijske države,
no ušao je u povijest kao prvi crni sudac na Vrhovnom sudu.
Njegovo putovanje djelomično se oslanja na jednu baštinu Rekonstrukcije
i 14. amandmana,
crnačke koledže.
Odrastao je u zapadnom Baltimoreu,
no ne može studirati pravo na sveučilištu u Marylandu
jer ne primaju crnce.
Zato je Marshall završio na Howardu.
Zamjenik dekana Howarda tad je bio Charles Hamilton Houston,
možda najbolji odvjetnik 20. stoljeća.
Bio je mentor skupini mladih afroameričkih odvjetnika.
Usadio im je ideju:
"Kao mladim crnim odvjetnicima posao vam je traženje pravde."
Houston i Marshall
počeli su rušiti temelje "odvojene jednakosti"
dobivajući mnogo parnica na Vrhovnom sudu.
MURRAY PROTIV MARYLANDA, 1936. G.
Pravni fakultet u Missouriju tužili su zbog segregacije
i dobili parnicu.
Nastavili su raditi unutar sustava
i napadali segregaciju na fakultetima.
Na farmaceutskom fakultetu, pravnom fakultetu…
No cijelo vrijeme na umu im je
segregacija u osnovnim školama.
Ovo je Larry. Larryjeva škola.
Prostrane zgrade i igrališta.
Ovo je Tad. I on živi u Clarksdaleu.
Ovo je Tadova škola.
Prekrcana je i oronula.
Jedna od najvećih barijera u tom napada na segregaciju
bila je ideja da u tome nema ništa loše,
osim to što smeta crncima.
Mnogi su vjerovali u tu fikciju
da crnci žele biti s crncima,
da želimo biti sa svojima, pa kakve to veze ima ako smo jednaki?
Zašto bi segregacija bila problem?
Segregacija je bila i još je
PSIHOLOG I BORAC ZA GRAĐANSKA PRAVA
da se nekoji skupini pokaže da je inferiorna.
Kako bi Vrhovnom sudu pokazao da odvojenost ne može biti jednakost,
Thurgood Marshall morao je pokazati emocionalnu težinu segregacije.
Odlučio se za test s lutkom.
1940-ih godina psiholozi Kenneth i Mamie Clark
pokazali su djeci identične lutke,
samo što je jedna bila bijela, a druga crna.
Pitali su:
"Koja je lutka zločesta? A koja je dobra?"
Većina djece, crnaca i bijelaca,
rekla je da je bijela lutka dobra, a crna zločesta.
Tako se djeca osjećaju.
Segregacija tako brzo i tako duboko usađuje rasizam u um djeteta.
Ta djeca sebe vide kao manje vrijedne.
Tu inferiornost prihvaćaju kao dio stvarnosti.
To me, čak i kao znanstvenika…
uzrujalo.
Thurgood Marshall tvrdio je
da za dokaz narušavanja odredba 14. amandmana
mora pokazati dokaze štetnih posljedica segregacije,
Kenneth i Mamie Clark
pokazali su da segregacija šalje poruku inferiornosti.
Djeca u crnačkim školama
prihvaćaju ideju bjelačkog supremacizma.
Marshall, sad uz pomoć tima, spreman je podići parnicu protiv segregacije
u osnovnim školama.
BROWN PROTIV ŠKOLSKOG ODBORA, 1952. G.
"Svaka segregacija koja za svrhu ima
podjelu na klase i kaste
sama po sebi narušava odredbe 14. amandmana.
Sud je napokon bio spreman razmotriti društvene implikacije
razdvajanja bijelaca i crnaca u školstvu.
Što znači postojanje škola za bijelce?
I škola za crnce?
Kakvu to poruku šalje?
Segregacija je utjecala na srce i um crnih školaraca
i loše utjecala na njihovu sposobnost da sudjeluju u demokraciji.
Ako je presuda Dredu Scottu jedna od najvažnijih u povijesti Suda,
od nje je možda važnija samo presuda u parnici Brown protiv Školskog odbora.
"Danas je školovanje možda i najvažnija funkcija
saveznih i lokalnih vlasti.
Ono je temelj dobrog državljanstva.
Takva je prilika pravo
koje svima mora biti jednako dostupno.
Zaključili smo da u javnom školstvu
nema mjesta doktrini odvojene jednakosti.
Odvojene škole same su po sebi nejednake."
ZABRANA SEGREGACIJE
JEDNOGLASNA ODLUKA
Tom odlukom počelo je ukidanje segregacije u ovoj zemlji.
Potvrdili su demokraciju i građanska prava.
Ta parnica protiv Školskog odbora bila je revolucionarna,
uglavnom za crne odvjetnike.
ODVJETNICA, BROWN PROTIV ŠKOLSKOG ODBORA
PRAVNICA ZA GRAĐANSKA PRAVA
Vjerovali su da unutar zakona uvijek postoji mogućnost
ostvarenja pravog smisla jednakog prava i državljanstva.
Vrhovni sud počeo je priznavati
da nešto suštinski nije u redu
između jezika 14. amandmana i onog što gledaju diljem zemlje.
SUD ZABRANIO SEGREGACIJU U JAVNOM ŠKOLSTVU
Bilo je puno razloga za slavlje, ali i za zabrinutost.
S pravom su se zabrinuli.
Poslije te presude Jug je rekao: "Nikad".
Ta presuda izazvala je žestok otpor.
Ne kažem ja to. To su službeno zvali "žestok otpor".
Vi ste srce i nepokolebljiva jezgra otpora.
S njima se morao obračunati.
Bilo je to nevjerojatno doba u ovoj zemlji.
Ne zaboravimo da je okrug Prince Edward u Virginiji
zatvorio javne škole na pet godina radije nego da ih integrira.
Imali smo presudu Vrhovnog suda koju su ignorirali na državnoj razini.
BJELAČKI KOLEDŽ
Što možete kad čak ni Vrhovni sud ne može omogućiti promjenu koju vam duguju?
Čekati?
Sanjati?
Ili zasučete rukave i borite se za svoja prava,
makar vas to stajalo života?
Ta Brownova parnica ljudima je jasno pokazala
da se moraju boriti.
Obični ljudi odlučili su odigrati svoju ulogu.
Polako je nastajao moćan pokret.
Tu presudu donijeli su 1954. g.
Godinu dana poslije 14-godišnjeg Emmetta Tilla
ubili su odrasli bijelci
zato što je, tvrdili su, zazviždao za bjelkinjom.
Više od 10 000 ljudi prošlo je kraj njegova lijesa,
koji je majka ostavila otvoren
kako bi, kako je rekla: "Vidjeli što su učinili mom sinu."
Ja sam Rosa Parks, živim u Montgomeryju, u Alabami.
Godine 1955. Rosa Parks odlučila je da mjesto u busu neće prepustiti drugom
i počela je borba za građanska prava.
VAN S CRNJAMA
Nije bilo lako ni kad smo zašli u 1960-te
i nešto se moralo dogoditi.
Svi znamo tko je Rosa Parks. Junakinja je.
Nije htjela otići u stražnji dio busa, Outkast su joj posvetili pjesmu.
Izbrojio sam sve "a-ha" i "da, da"
i sve ostalo već je dio povijesti.
Ne bih bio ovdje da je to bilo sve.
Ušla je u bus i vozač tog busa
rekao joj je da ode straga.
Rekao joj je: "Ovo je Alabama.
Ovdje vrijedi zakon Jima Crowa."
Rekla je: "Dosta mi je. Neću ustati! Ni slučajno!"
Taj seizmički čin izazvao je požar.
Ustanite svi koji ste za to.
Crnci u Montgomeryju ustali su
i krenuli u rušenje Jima Crowa.
Nju i muža šikanirali su. Nisu mogli naći posao.
Odselila se u Detroit i postala tajnica.
Zatrpali su je nepravednim pravilima.
Rekla je: "Srušit ću to. Ako nam je duša slobodna, i tijelo će biti."
Na to se bacila istom strašću kojom je odbila otići straga u busu
i ostavila trajan dojam na sve nas.
PRAVA JEDNAKOST
Nije tražila da slijedimo nju.
Samo je htjela da tražimo pravdu.
"Segregacija je bila strašno loša za crnce.
Katkad je teško reći što je dublje:
fizičke ili psihičke rane.
Samo crnac može shvatiti društvenu gubu
koju mu nameće segregacija.
Svaki susret s novim ograničenjem
nova je emocionalna bitka u beskrajnom ratu.
I dalje ćemo insistirati na pravdi
jer Božja pravda i nasljeđe naše nacije
progovaraju kroz naše zahtjeve."
Nametnuvši se kao vođa bojkota busa u Montgomeryju,
Martin Luther King Jr. našao se u središtu pozornosti sa samo 26 godina.
No i u tim ranim godinama dr. King se posvetio toj borbi.
Dajte tim ljudima ono što im dugujemo i što njihova bogodana,
kao i ustavna prava zahtijevaju.
Godine 1963. njegovo posvećenje borbi bilo je na kušnji
jer je morao promijeniti predsjednikovo mišljenje.
Dobra večer, senatore Johne F. Kennedy.
PROSINAC - ROSA PARKS, 1955.G.
PREDSJEDNIČKA KAMPANJA J. F. KENNEDYJA 1960. G.
Neću biti zadovoljan dok svi Amerikanci
ne budu uživali ustavna prava.
Možemo mi i bolje.
Kad se Kennedy kandidirao 1960. godine,
crnci su ga odabrali kao svog kandidata
jer je suosjećao s pokretom za građanska prava.
Na dan izbora
odazvali su se u golemom broju.
No ubrzo po dolasku u Bijelu kuću
počeo se distancirati.
SSSR je prvi odletio u svemir
i svijet se zapitao imamo li primat u znanosti.
RUSIJA LANSIRALA PRVI SATELIT
RUSKI SATELIT U ORBITI
da SAD više nemaju imidž
koji su imale prije 10-20 godina.
Johna Kennedyja nije osobito zanimalo što se događa
u borbi za građanska prava.
Svi smo suočeni s pitanjem hoće li sloboda pobijediti
ili će komunisti uspjeti?
To je najvažnije.
Kennedy se uglavnom bavio hladnim ratom.
Na borbu za građanska prava gledao je kao nešto što ga ometa
u vođenju hladnog rata.
Prve dvije godine njegove vlade malo se toga dogodilo.
Crnci su vjerovali da su oni doveli Kennedyja na vlast
i sad su htjeli da im se on oduži.
Vrijeme je da predsjednik SAD-a
potpiše izvršnu zapovijed
za ukidanje segregacije i proglasi je neustavnom
na temelju 14. amandmana Ustava.
Više od 10 g. poslije parnice Brown
većina crnačke djece koja je živjela u vrijeme segregacije
još je išla u crnačke škole.
Bilo je jasno da borba još traje.
Kako se nacija približavala 1963. godini,
mnogima je palo na pamet da je prošlo cijelo stoljeće
otkako je Lincoln objavio Proglas o emancipaciji.
Martin Luther King htio je da Kennedy
objavi novi Proglas o emancipaciji
koji bi zabranio segregaciju u cijeloj naciji.
Jednim potezom pera
mogao je ukinuti nepoštivanje svih prava zajamčenih 14. amandmanom.
Odigrao je ulogu koju je Frederick Douglass odigrao u 19. stoljeću.
Martin Luther King
rekao je: "Ne ostvarujete svoje najviše ideale."
Predsjednik Kennedy nije učinio dovoljno.
Moramo ga podsjetiti da smo glasovali za njega.
Dr. King htio je podsjetiti Amerikance
da smo to i prije govorili, a nismo uspjeli
pa je došlo vrijeme da to opet kažemo i uspijemo.
Godine 1962. MLK je donio tekst drugog Proglasa o emancipaciji
predsjedniku na potpis.
JFK je to odbio potpisati.
To mu je po mnogočemu bilo previše.
Nije se baš trudio biti Lincoln.
Htio je da pričekamo,
da malo usporimo tu borbu za promjene.
King je uvjeren da je čekanje opasno.
King je vidio i osjetio emocionalnu i psihološku štetu segregacije.
Ekonomsku nejednakost.
Ograničene mogućnosti.
Svaki dan odugovlačenja,
svaki dan zastoja borbe za prava
novi je dan patnje crnaca.
NE MOGU IĆI U ŠKOLU ZBOG SEGREGACIJE
Zašto se segregacija nastavlja i nakon što su je zabranili?
Zašto rasisti ne odustanu?
Tu mora biti još nečeg.
Problem je bio u tome kako su tada neki bijelci gledali crnce,
kao kakvu društvenu mrlju.
Objasnit ću to na primjeru pravila jedne kapi.
U društvenom i pravnom sustavu Jima Crowa bili ste crnac ako imate kap crnačke krvi.
Što to znači?
Bijela djeca odrastala su u uvjerenju da će, taknu li crnca,
i sami postati crnci.
Bijelci su radije bacali kiselinu u bazen nego dali crnoj djeci da plivaju u njemu.
Zamislite to. Radije bi ubacili pravu otrovnu tvar
nego živjeli u blizini izmišljene.
To znači jedna kap.
To u suštini znači da je crna boja kože zarazna.
Naravno da bijelci ne žele integraciju,
boje se zaraze.
Tako je to s predrasudom.
Natjera nas da povjerujemo u laž
da je crna boja kože zarazna
pa ne vidimo pravu bolest
od koje naše društvo predugo pati.
Rasizam.
Prava je bolest rasizam.
Što?
TREBATE HRABROST! WALLACE JE IMA! A TI?
Jedan od vođa otpora integraciji
bio je guverner Alabame George Wallace.
Spreman je napasti 14. amandman kako bi očuvao bjelačku nadmoć.
Guverner Wallace
ustaje kako bi pozdravio.
George Wallace klasični je populist iz Alabame.
Bio je na strani malog čovjeka,
pod uvjetom da je bijelac.
Jug su napali
strvinarski Sjevernjaci i savezni vojnici
kako bi u Ustav ubacili 14. amandman.
Važno je upamtiti da je, uglavnom,
Jug prema 14. amandmanu imao sljedeći stav:
Savezna vlada ne može upravljati državama.
Taj sam argument čuo puno puta kao mladić.
14. amandman je prevara. Nisu ga svi prihvatili.
Države se on te tiče.
Kažem vam, segregacija danas,
segregacija sutra
i segregacija zauvijek!
Zapovijed za ukidanje segregacije narušava prava država.
Povukao je crtu.
Neće poslušati saveznu odredbu za ukidanje segregacije u školama.
Rekao je da će, ako ijedan crnac pokuša ući u sveučilište u Alabami,
stati na ulaz i zaustaviti ga.
Svaki dan tisuće crnaca stoje u redu za registriranje.
Kingovi organizatori bore se s bjelačkom netrpeljivošću.
Želite obeshrabriti ljude
držeći ih na kiši i sprečavajući ih da se registriraju.
Registrirat ćemo se
jer kao državljani SAD-a
imamo pravo na to.
Nenasilno ponašanje zbunjuje
jer, kad te netko napadne, primaš udarce.
Planiraš to tako da te ljudi žele napasti.
Snaga nenasilja dolazi iz suočavanja s nepravdom.
Ono naglašava proturječje.
Pokušavate unijeti promjene,
a oni se opiru promjenama.
Dr. King puno je govorio o tome
kako su mnogi htjeli da opet uspostavi red
jer je građanski neposluh kaotičan,
no moramo izazvati krizu,
inače će povlašteni samo nastaviti po starom,
i praviti se da nepravda ne postoji.
PROTIVIMO SE VOĐENJU TRGOVINA NA JUGU
S nepravdom se možete nositi trojako.
Prihvatiti je ropski,
oduprijeti se oružjem
ili nenasiljem.
O, Bože!
Bayard Rustin bio je svestran.
King formira koaliciju.
Povezuje se s aktivistima poput Bayarda Rustina.
Bayard je bio pacifist
i jedan od vodećih intelektualaca
pokreta za građanska prava.
Čovjek ovisi o tijelu i duhu.
Time napada kad sve drugo zakaže.
Vjerojatno niste ni čuli za Bayarda Rustina.
Ne samo da je radio s MLK-om,
nego je dr. Kinga upoznao s idejom nenasilnog otpora.
Zašto nam je nepoznat?
Bio je otvoreno gej
u vrijeme kad su mislili da je to mentalni poremećaj i zločin.
Gurnuli su ga na margine pokreta kojem je posvetio život.
Jedanput je rekao: "U svakoj zajednici trebamo
anđeoske provokatore.
Jedino nam je oružje tijelo
i njime moramo zaustaviti okretanje kotačića."
Bayard je bio anđeoski provokator.
Godina 1963. vrlo je važna
za cijelu naciju i svijet.
King je tad naišao na veliki otpor.
Govorili su da želi previše prebrzo.
Govore mu da je sve to prebrzo,
ali prošlo je 100 godina od Proglasa o emancipaciji
i njega to vrlo dezorijentira.
Kako bi pokret vratio na pravi put,
treba pomoć savezne vlade.
Želi stvoriti situaciju na koju Kennedy mora reagirati.
Želi izazvati krizu
odlaskom na mjesto najjače segregacije.
POLICIJA BIRMINGHAMA
Birmingham na razne načine radi za svoje građane.
Nitko nije iznad policije u Birminghamu.
Policija Bulla Connora bila je poznata po brutalnosti.
Pas neće stati dok ne odradi dužnost i ono što mu je zapovijeđeno.
Odvukli su me u zatvor u kolovozu.
Haljina mi se poderala jer su bili grubi.
Birmingham su zvali Američki Johannesburg.
Bijelci i crnci moraju biti odvojeni!
Neka policija radi svoj posao, zato i postoji.
Crnci nisu mogli dobiti posao u trgovinama u centru grada.
Crnci su često bili žrtve nasilja.
Ako me pitate, život u Birminghamu je pakao.
Birmingham su zvali Bombaham
jer su često dinamitom napadali crne obitelji,
crne aktiviste,
bilo kojeg crnca za kojeg su bijelci mislili da je bio drzak.
"Među najranijim uspomenama
zvukovi su eksplozija dinamita.
Terorizam je dio naše povijesti.
Nije nam stran."
Bull Connor često bi nastupao na radiju i izjavljivao nešto u stilu:
"Crnje su se doselile u bjelački kvart.
Večeras očekujmo krvoproliće."
I bilo bi ga.
Crnci su itekako upoznati s terorizmom u svojoj zemlji.
Uvijek kad smo htjeli promjene
slijedilo bi nasilje.
To je osobito bilo očito u Bombahamu.
KKK je minirao kuće i crkve
kako bi zastrašili crnce koji su se okupljali i tražili prava.
Nijedna vladina agencija,
ni policija ni vojska ni Nacionalna garda nisu ih spriječili.
Teroriste najviše ohrabruje kad ih pravni sustav ignorira.
"Birmingham je simbol žestokog otpora integraciji.
Ako uspijemo nešto postići u Birminghamu
i uistinu srušiti zidove segregacije,
to će cijelom Jugu pokazati
da se ne može oduprijeti integraciji."
LIJEPO JE ŠTO STE DOŠLI U BIRMINGHAM
Hodajte.
Za vrijeme prosvjeda u Birminghamu
Bull Connor je zatvarao ljude,
no prosvjedi nisu stekli dovoljan publicitet
da bi poslali poruku Kennedyju.
Gotovo iz očaja odlučio je da i on mora završiti u zatvoru.
Poveo je marš,
uhitili su ga
i tada se zabrinuo
da kampanja u Birminghamu možda neće uspjeti.
ZATVORENI PROSVJEDNICI
Čitao je reakcije bjelačkih vođa na cijelu tu kampanju
i to ga je jako uzrujalo.
Mislio je da će vjerski čelnici
biti na njihovoj strani.
"Apeliramo na bijele i crne Amerikance
da se drže načela zakona, reda i zdravog razuma.
Shvaćamo prirodnu nestrpljivost
ljudi koji misle da se njihove nade ostvaruju previše sporo,
no uvjereni smo da ovi prosvjedi nisu mudri i nije vrijeme za njih."
Svećenici su to napisali ne očekujući jaku reakciju.
No umjesto toga dobili su sjajnu poruku zahtjeva za pravdom
napisanu u zatvoru.
"Dragi kolege svećenici,
u zatvorskoj ćeliji u Birminghamu
pročitao sam vašu izjavu
u kojoj kažete da ovo nije mudro i da nije vrijeme za to."
Počeo ju je pisati na toaletnom papiru i rubovima novina.
Njegovi čuvari nisu mu dali papir da to napiše.
Nije imao knjige i oslanjao se samo na pamćenje.
"Već godinama slušam tu riječ 'čekajte'.
Ona u uhu svakog crnca odzvanja prodorno poznato.
Kad vam ime postane 'crnjo',
srednje ime postane 'mali', koliko god godina da imate,
prezime vam postane 'John',
a vašu ženu i majku nitko ne zove gospođo iz poštovanja,
tad ćete shvatiti koliko nam je teško čekati.
To 'čekajte'
gotovo uvijek je značilo 'nikad'."
Crnci jednostavno nisu u stanju govoriti o bilo čemu
osim potpunoj integraciji.
U tom istom pismu dr. King govori o opasnosti "umjerenih bijelaca".
Kaže da su umjereni bijelci opasniji od Ku Klux Klana
jer baš ti umjereni bijelci stalno govore da moramo čekati.
Taj postepeni pristup na neko je vrijeme odgođen.
Znamo da je ovo problem.
Sve se zbilo prebrzo.
Bijeli liberali vole riječ "čekaj" jer bi bili rasisti kad bi rekli "ne".
Kad kažu "čekaj", zvuče strpljivo, racionalno, obazrivo.
Mislim da je to pismo pisao Kennedyju
i svima koji misle da je moralno ispravno
tražiti od obespravljenih da čekaju.
"U neko doba ovaj tjedan
trebali bismo se naći s crnačkim vođama,
Martinom Lutherom Kingom i drugima,
te razgovarati o tome što pokušavamo učiniti."
"Problem s Kingom u tome je što svi misle da je naš.
Svi kažu da smo mu mi ovo omogućili
pa ga moramo dobro okružiti.
King je ovih dana toliko goruća tema
da bih radije prvo razgovarao s političarima i biznismenima s Juga."
Političar je i glavni mu je cilj očuvanje političke moći.
Ujedno je najutjecajniji umjereni bijelac
pa kad bi King njega uspio uvjeriti da je to što on radi ispravno,
bila bi to fantastična pobjeda za Kinga.
Kingovo pismo je moćno.
Traži da se nešto poduzme
i to je spreman popratiti radikalnom novom strategijom.
Nečim što čak ni predsjednik neće moći ignorirati.
"Nisam bio hrabar dječak. Nisam se tukao.
Napadao sam samo matematičke zadatke, a za to ne trebaš hrabrost.
Sanjao sam o boljim vremenima."
Pojavilo se mnogo tinejdžera
koji su htjeli sudjelovati u prosvjedima.
Bili su još djeca.
U normalnim uvjetima
King bi tu strategiju smatrao previše opasnom.
Što ako se tko od njih ozlijedi? Netko bi mogao poginuti.
To je pokazalo koliko je u tom trenutku bio očajan.
Trebao je pobjedu, ne samo za sebe
nego i za sve te mlade ljude.
Dječji križarski rat počeo je 2. svibnja 1963. godine.
Bilo je čak i sedmogodišnjaka.
Uhitili su stotine djece.
Počeli su ih voziti u zatvor autobusima koji su ih inače vozili u školu.
Odlučili su da će, unatoč opasnosti,
sudjelovati u nenasilnom otporu.
Znali su što riskiraju i odlučili da se to isplati.
Djeca su izašla iz crkava i marširala ulicom, vesela.
Bull Connor bio je ljut.
U toj je djeci vidio samo štetočine koje se valja riješiti.
Bull Connor odlučio je dovesti pse i vodene šmrkove.
Tinejdžeri i djeca.
Povijenih tijela.
Nošeni ulicom mlazom vode.
Martin Luther bio je majstor odnosa s javnošću
i znao je da će bjelačko nasilje
u spoju s crnačkim nenasiljem
mnoge bijele Amerikance natjerati da se dobro zagledaju u zrcalo.
Točno su takvu reakciju Martin i drugi htjeli izazvati.
Šokirala je svijet.
Bila je to velika sramota za SAD.
14. amandman nikako nije mogao biti osmišljen za to.
To nikako ne može biti Američki san.
Ti prizori pokazali su nešto vrlo važno
o tome tko želi spasiti Ameriku,
tko želi dati smisao 14. amandmanu
i tko stoji na putu tome.
Naslovnice novina diljem svijeta
objavile su fotografije policajaca koji napadaju mlade i djecu.
Ideologija hladnog rata zbog tog je ispala smiješna.
Tvrdimo da smo nacija slobode, za razliku od SSSR-a,
a ljude koji zahtijevaju pravu slobodu na našim ulicama napada policija.
Čovjek koji u ruci drži moć
da ostvari Američki san
bijelac je.
Kennedyjeva vlada promatrala je što se događa
i shvatila da nije obratila dovoljno pozornosti rasnim podjelama u Americi.
Neki su zvali predsjednika u Bijelu kuću i rekli da to ne može tako.
Prije tih prosvjeda samo je 5 % Amerikanaca
vjerovalo da je problem građanskih prava najvažniji problem u SAD-u.
Poslije tih prosvjeda to je mislilo 50 % stanovništva.
Evo jednog od najvažnijih ljudi u Americi. Dr. Martin Luther King.
Važan dio Kingove strategije bio je sve popularniji medij televizije.
Ljudi su riskirali život
kako bi tiskali članke i govore u borbi za pravdu,
kako bi govorili o tome.
No sad, prvi put u povijesti, Amerikanci tu poruku dobivaju izravno kod kuće.
Nijedna društvena revolucija ne može biti posve ugodna.
Na vijestima gledaju što se događa crnim Amerikancima
i vide nepravdu u svojoj zemlji i znaju da to mora prestati,
a utjelovljenje te nepravde
guverner je Alabame George Wallace.
Kampus sveučilišta u Alabami
prepun je policije.
U predizbornoj kampanji obećao je da će stati na ulaz
i spriječiti integraciju na posljednjem bijelom sveučilištu.
Sud je zapovijedio Georgeu Wallaceu
da crnim studentima dopusti pohađanje sveučilišta.
George Wallace odlučio se oduprijeti.
Wallace želi Kennedyju i saveznoj vladi dati do znanja
da će se tome oduprijeti svim sredstvima.
Nešto se moralo dogoditi.
Kao guverner Alabame
smatram svojom dužnošću da stanem pred vas
kao zastupnik prava i suvereniteta ove države
te tom prilikom odbacim i zabranim nezakonitu i neželjenu odluku
središnje vlasti.
Wallace je zanijekao sve što Amerika treba biti.
Crnim studentima zanijekao je pravo na jednaku zaštitu
koje im jamči 14. amandman,
što uključuje pohađanje škole po izboru.
"Dan je bio više nego vruć.
Opasan dan.
Nitko nije znao što se može dogoditi.
Nisam se htjela ušuljati.
Nisam htjela ulaziti na stražnji ulaz.
Ako Wallace stoji na ulazu,
imam pravo suočiti se s njim i pohađati to sveučilište."
Kennedy se u tom trenutku još nije identificirao
s borcima za ljudska prava.
Kad je vidio kako državni službenik
tako aktivno uskraćuje prava crncima,
shvatio je da se savezna vlada mora umiješati.
Mislim da je Kennedy tad shvatio da je Wallace pretjerao.
Nacionalna garda stigla je poslijepodne.
Predsjednik Kennedy je Nacionalnu gardu Alabame poslao
da natjera Wallacea na integraciju sveučilišta u Alabami.
General se suočava s guvernerom
kao predstavnik savezne vlade.
Wallace ja znao da je poražen.
Savezna vlada je prevladala.
Ovo je trenutak u kojemu guverner Alabame George Wallace
odlazi od ulaza u sveučilište.
Odustao je i otišao
i dvoje studenata smjelo se upisati.
INTEGRACIJA NA SVEUČILIŠTU ALABAMA 1963. G.
Kennedy se te večeri odlučio pojaviti na televiziji.
Doživio je prosvjetljenje i shvatio da nešto mora učiniti.
Obraćanje predsjednika SAD-a uživo iz Washingtona.
Dobra večer, sunarodnjaci.
"Ovu su naciju osnovali ljudi različitih nacija i podrijetla.
Osnovana je na načelu da su svi ljudi jednaki."
Taj me govor podsjeća
na Lincolnovu konačnu reakciju na moralne probleme Građanskog rata.
U oba slučaja imali smo predsjednika koji je oklijevao
da se suoči s moralnim implikacijama svih tih zbivanja
i koji je poslije nekog vremena shvatio da će se s time morati suočiti.
"Prošlo je 100 g. odugovlačenja otkako je Lincoln oslobodio robove,
iako njihovi unuci još nisu posve slobodni."
Nisu oslobođeni okova nepravde.
Nisu oslobođeni društvenog i ekonomskog ugnjetavanja.
Ova nacija, i sva nada koju predstavlja,
neće biti posve slobodna dok svi građani ne budu slobodni.
Moji sunarodnjaci Amerikanci, ovo je naš zajednički problem.
Ta fraza "sunarodnjaci Amerikanci"
koju je stalno ponavljao kao da drži propovijed
razlog je zbog kojeg se King uopće i pozvao na 14. amandman.
Kennedy je pozvao povlaštene Amerikance
da prepoznaju ljudskost i građanska prava
ljudi tamnije kože.
Gledajte ih kao sebi jednake.
"Tko bi od nas pristao na to da mu promijene boju kože i zamijeni se s njima?
Tko bi od nas htio da mu govore da bude strpljiv i čeka?"
S obzirom na sve ono što se događalo crncima,
došlo je vrijeme da više ne morate čekati.
Od Kongresa tražim da izglasa zakon.
Napokon je učinio ono što je Martin tražio od njega
na godišnjicu Proglasa o emancipaciji,
kad je odbio potpisati zakon o građanskim pravima.
To je jedan od najmoćnijih govora
nekog američkog predsjednika još od vremena Lincolna.
"Došlo je vrijeme da ova nacija ispuni svoje obećanje."
King se morao iznenaditi kad je čuo taj govor
jer je Kennedy bio potaknut na njega
zbog onog što se događalo na Jugu.
Stoga molim Kongres da donese zakon
koji će svim Amerikancima dati pravo na sve javne usluge.
Hotele, restorane, kina, trgovine i slične ustanove.
To je temeljno ljudsko pravo.
A njegov Zakon o građanskim pravima iskoristio je 14. amandman
kako bi uveli zakon o jednakom pristupu svim javnim ustanovama.
Nadam se da će svi Amerikanci, ma gdje živjeli,
preispitati vlastitu savjest.
Borbu za građanska prava prvi put je predstavio kao moralni problem.
King je postigao cilj uključivši vladu u tu borbu.
MARŠ NA WASHINGTON, 1963. G.
Pokret se omasovio, a King je bio njegov simbol.
Prosvjedi u Chicagu,
prosvjedi u San Franciscu,
prosvjedi u New Yorku i dalje traju.
Marš na Washington bio je vrhunac.
Imao sam samo 19 godina
i odlučio sam da moram sudjelovati u maršu.
Odrastao sam u gradiću u Novome Meksiku, s malo crnaca,
a tad sam se našao okružen s velikom gomilom crnaca.
Jasno sam osjećao da je to nešto vrlo važno.
Većina ljudi koji su čuli za taj govor u Washingtonu
misle da je bio o tome
kako će njegova djeca odrastati
i kako želimo da svi znaju
da "nije važna boja kože, nego karakter pojedinca",
a vjerojatno su zaboravili prvi dio govora.
Prije stotinu godina
veliki Amerikanac u čijoj simboličnoj sjeni sad stojimo
potpisao je Proglas o emancipaciji.
Ali stotinu godina poslije crnac još nije slobodan.
Poput mnogih u maršu
mislio sam da ja riječ samo o Kennedyjevom prijedlogu.
No King je govorio o nečemu mnogo većem.
"Amerika je crncima dala nevažeći ček.
Ček koji nisu mogli unovčiti jer 'nema sredstava'."
No ne želimo vjerovati da je banka pravde bankrotirala.
Čekali smo ostvarenje obećanja Proglasa o emancipaciji.
Čekamo ostvarenje 14. amandmana.
Stotinu godina strpljenja je dovoljno.
ODMAH ŽELIMO JEDNAKA PRAVA
"Vrijeme je da ostvarimo obećanje demokracije."
Ljudi će reći: "Zašto ne možete čekati? S vremenom će se sve promijeniti."
Ne možete čekati.
To je "žestoka nužda sadašnjosti".
NE MOGU
NE ŽELIM
Sad je vrijeme.
Dr. King shvatio je da ne bismo još dugo izdržali.
Prošlo je vrijeme strpljenja i šutnje.
Sad je vrijeme.
"Čekaj" gotovo uvijek znači "nikad".
Poslije tog "čekaj" slijedi još jedno "čekaj" pa još jedno.
Sve dok ne umreš, a da ne doživiš prava za koja si se borio.
Sad je vrijeme.
Bio je radikalan jer je zahtijevao da se odmah dogodi prava promjena.
"Za naciju bi bilo pogubno kad ne bi shvatila važnost ovoga."
ŽIVOTI CRNACA VRIJEDE
To je bilo obećanje jednake zaštite pred zakonom.
To je bilo obećanje da će učiniti sve što je nužno
kako bi se ostvarilo ono
što je 14 amandman zapravo pokrenuo.
Ta su prava već postojala.
Nisu tražili ništa novo.
Nisu tražili uslugu.
Samo su tražili ostvarenje obećanja
koje je temelj novog američkog društva.
Dr. King rekao je da se nitko ne može odmoriti, pa ni on.
Nitko ne smije spavati.
Nitko neće spavati dok se to ne riješi.
NE MOGU DISATI
Čekanje ugrožava djecu.
Čekanje ugrožava moje roditelje.
Ugrožava moju zajednicu.
Čekanje mi ugrožava posao.
Čekanje ugrožava moju mogućnost da dišem.
Nemam vremena za čekanje.
"Nova snaga pokreta za građanska prava
neće nestati ni jenjati.
Spremni smo patiti kad je to nužno, čak i riskirati život
kako bismo se osvjedočili istini.
Možemo završiti u zatvoru.
Možemo i poginuti.
Ali ako je smrt tijela cijena koju moramo platiti za slobodu djece
od stalne smrti duha, tad nas ništa neće bolje iskupiti."
Martin Luther King umro je prije 20 min.
"Crnci su naučili koliko su moćni
i rabit će tu moć.
Izašli su iz doline očaja.
Našli su snagu u borbi
i preživjeli ili poginuli,
nikad više neće puzati niti se povlačiti.
Zakon o građanskim pravima iz 1964. g.
moćan je odgovor na zahtjev ostvarenja prava iz 14. amandmana.
On nije kraj borbe, ali je važna prekretnica
u dugom maršu prema punopravnosti.
Služi nam kao podsjetnik da je vrijeme za zahtijevanje pravde uvijek sad.
SAD!
Znamo, kako su nas dr. King i drugi podučili,
da prosvjedi stvaraju pritisak
kako bi se neki zakon izglasao.
Kad vijesti prestanu govoriti o tome moramo se držati zajedno.
Zaboravimo izbornu politiku
i organizirajmo se unutar zajednice.
Kad odbijemo čekati,
kad se usprotivimo ravnodušnosti,
pogledajte što možemo postići.
I pogledajte koga još možemo nadahnuti da se bori za jednakost.
Za slobodu i jednakost sam za sve,
a danas su žene u SAD-u velika obespravljena skupina.
Želimo kontrolu nad svojim tijelom i jednake mogućnosti.
Želimo da se 14. amandman odnosi na žene.
Prijevod titlova: Ivan Zorić