Betjent Darren Wilson bliver ikke anklaget for skuddrabet på Michael Brown.
Folkemængderne er vokset. Intensiteten er også vokset.
Men det har været fredeligt, og politiet håber, det fortsætter.
Tirsdag var første gang, jeg fik tåregas.
Ikke sidste, men første gang, jeg fik tåregas i Ferguson.
Du var midt i protesten. Hvad så du?
Jeg så en masse ting.
Jeg tror især, jeg så et samfund i dyb sorg og smerte.
Hænderne op! Skyd ikke!
Opråbet på gaden var: "Hænderne op, skyd ikke",
for vi fik at vide, at Michael Brown havde hænderne i luften,
da Wilson skød ham.
Det er systemisk uretfærdighed.
Dr. King fortalte en journalist, at optøjer er de uhørtes sprog.
Jeg er træt af det her.
SKYD IKKE
Hænderne op, skyd ikke! Black lives matter!
Vi tager den aktuelle protest, som er udformet efter tidligere protester,
og kalder den kaotisk og utålmodig uden at huske, hvad den bygger på.
Dr. King talte ikke om at have mere end andre.
Han talte om, at vi skulle have det, vi fortjente.
Vi fortjener de umistelige rettigheder, I lovede os.
Så snart marginaliserede mennesker vover at kæmpe
for det, der er rimeligt, bliver vi bedt om at vente.
Vente, tage det roligt…
Og så er det, jeg spørger:
"Hvordan skal vi så kæmpe for vores rettigheder?"
Vi må ikke protestere i gaderne.
Vi må ikke afbryde fodboldkampe.
Vi må ikke blokere trafikken.
Vi må ikke blokere motorveje.
Vi må ikke stå op for vores rettigheder og heller ikke knæle for dem.
Der er bogstaveligt talt ingen acceptabel protest,
hvis I er fast besluttet på altid at bede mig vente.
VENT
I 1863 underskrev præsident Lincoln uafhængighedserklæringen
og befriede alle slaver i Syden.
I 1868 blev det 14. tillæg stadfæstet.
Alle amerikanske borgere er nu lige for loven.
Så teknisk set er sorte amerikanere nu 100% borgere.
Men det er ikke helt det, der sker.
Så sent som i 1950'erne,
hver gang sorte amerikanere kræver deres rettigheder ifølge det 14. tillæg
til retssikkerhed, til lige beskyttelse, til enhver form for fremskridt,
bliver de bedt om at vente.
Men hvor længe skal de vente?
Hvis nogen giver dig et løfte,
og 100 år senere stadig ikke har holdt det…
…kan det føles frustrerende.
Vi vil have vores rettigheder. Vi vil have dem her og nu.
VENTEVÆRELSE FOR FARVEDE
Hvordan kom vi hertil? Nu skal du høre.
Sydens regeringer ville finde ud af, hvordan de kunne undgå det 14. tillæg,
og det mest succesfulde forsøg var at tage idéen om lige beskyttelse
og lave den om til "adskilte, men lige".
"Vi er lige, men vi er bare adskilte."
Så i stedet for at stadfæste det 14. tillægs betydning
er højesteret enig med Sydens regeringer.
Og sådan opstår Jim Crow-epoken.
FARVEDE
"Adskilte og lige" eksisterer selvfølgelig ikke.
"Adskilte og lige" fandtes aldrig,
men med den fiktion kunne de hvide i Syden
indføre et stift racekastesystem, en form for lovlig apartheid.
PLESSY MOD FERGUSON, 1896
"ADSKILTE, MEN LIGE" (1986-1954)
Marginaliserede sorte levede næsten, som da de var slaver.
De kunne ikke spise de samme steder eller gå i samme biograf.
Hoteller, tog, offentlige ventepladser…
Mange af de gode jobs var på fabrikkerne, men sorte måtte ikke arbejde der.
Sorte lider under økonomisk ulighed med begrænsede muligheder for jobs,
som de kan overleve og trives med.
Sydstaterne forsøger at genoprette optikken og dynamikken i slaveri.
De forstærker fortællingen om raceforskel.
Mange hvide siger: "Selv den dummeste landmand i verden ved,
at hvis han har hvide og sorte kyllinger, er det bedst, hvis de sorte er adskilte,
og de hvide har det bedst, hvis de er adskilte.
De har det bedre hver for sig.
Vi kender Jim Crows symboler,
drikkevandet, badeværelserne, swimmingpoolerne,
men konsekvenserne ses overalt i Amerika.
Jeg synes ikke, de skal undertrykkes, men jeg flyttede hertil…
En af hovedårsagerne var, at det var et hvidt samfund.
Årtier med konstante voldstrusler, med skoler i forfald,
færre jobmuligheder, færre lån og færre hjem
betød, at afroamerikanere ikke kunne få deres velstand til at stige.
Denne livsstil er en del af os.
Jo mere de prøver at tvinge os til at gøre noget, jo værre bliver det.
Så adskillelse handlede ikke kun om drikkevand.
Det var et bur, og det hvide Amerika ville ikke aflevere nøglen.
Det 14. forfatningstillæg var blevet smadret, ødelagt.
Idéen om, at vi alle var borgere, at vi alle var lige for loven,
blev sekundær i forhold til idéen om,
at afroamerikanere ikke havde ret til at forvente ligebehandling.
Sorte amerikanere er skuffede over,
at det 14. tillægs løfte ikke er indfriet.
Begrebet lighed, idéen om rettigheder ifølge det 14. tillæg,
realiseredes aldrig.
Vi måtte gøre det 14. tillæg skarpere.
INDGANG FOR FARVEDE
Thurgood Marshall, oldebarn af en slave,
den første sorte, der tjener i Amerikas højesteret,
tager sin kappe på med hjælp fra sin hustru.
Marshall er en fræk fyr, og han er selvsikker. Han er kæphøj.
En ekstraordinær mand.
"Det 14. tillæg og dets store ideal om lighed for loven har kun betydet,
hvad de efterfølgende generationer tillod dem at betyde.
Det, der er afgørende nu, er en ny slags aktivisme,
en aktivisme i jagten på retfærdighed."
Thurgood Marshall kommer fra en segregeret stat,
men skaber historie som den første sorte højesteretsdommer.
Hans rejse afhænger delvist af et af resultaterne af genopbygningen
og af det 14. tillæg.
Sorte universiteter.
Han voksede op i West Baltimore,
men kan ikke læse jura på University of Maryland,
fordi sorte ikke har adgang.
Det er derfor, Marshall ender på Howard Law School.
Howards vicedekan er Charles Hamilton Houston,
nok det 20. århundredes mest geniale advokat.
Han begynder at vejlede og udvikle en gruppe unge afroamerikanske advokater.
Han indoktrinerer dem til denne idé:
"Dit job som ung, sort advokat er at søge retfærdighed."
Houston og Marshall ønskede at underminere grundlaget for "adskilte, men lige",
og de vandt sag efter sag ved USA's højesteret.
De anklager University of Missouri Law School, og de vinder sagen.
Og de arbejder sig gennem systemet
og udfordrer segregationspolitik på videregående uddannelser.
Universitetet, apotekerskolen, jurastudiet…
Men deres egentlige formål er at udfordre adskillelse i folkeskolen.
Det her er Larry. Det her er Larrys skole.
Store bygninger på en stor grund.
Og det er Tad. Han bor også i Clarksdale. Det her er Tads skole.
Den er overfyldt og i dårlig stand.
En betydningsfuld forhindring i at udfordre raceadskillelsen
var idéen om, at der ikke var noget galt i det.
Det var noget, sorte følte.
Mange fortsatte i forestillingen om, at sorte vil være sammen med sorte,
og vi vil være sammen med vores egne, og bare vi er lige, hvad så?
Hvad er problemet med at være adskilte?
Altså, segregation var og er en måde, hvorpå et samfund fortæller
en gruppe mennesker, at de er underlegne.
For at bevise over for højesteret, at adskillelse aldrig kan være lighed,
må Thurgood Marshall belyse segregationens følelsesmæssige vægt.
Han tyer til dukketesten.
I 1940'erne viser psykologerne Kenneth og Mamie Clark
nogle børn to identiske dukker, bortset fra, at en er hvid og en er sort.
Spørgsmålet var enkelt:
"Hvilken dukke er slem? Hvilken er sød?"
De fleste børn, sorte og hvide, siger,
at den hvide dukke er sød, og den sorte dukke er slem.
Det er sådan, børn føler.
Så hurtigt og dybt sår segregationen racisme i børns sind.
Disse børn så sig selv som underlegne.
De accepterede mindreværd som en del af virkeligheden.
Det gjorde mig, selv som videnskabsmand…
…ked af det.
Thurgood Marshall sagde,
at for at bevise overtrædelsen af det 14. tillæg
havde man brug for dette bevis på raceadskillelsens skadelige virkning.
Kenneth og Mamie Clark har vist,
at segregation sender et budskab om mindreværd.
Sorte skolebørn har slet og ret accepteret det hvide overherredømme.
Marshall, sammen med sit nye team, er klar til sagen om segregation
i folkeskolen.
"Enhver adskillelse med henblik på klasse- eller kastelovgivning
er i sig selv et brud på det 14. forfatningstillæg.
Nu er retten klar til at kigge på den sociale betydning af vedtægter,
der kræver, at sorte og hvide går på forskellige skoler.
Hvad betyder det at have sorte skoler og hvide skoler?
Hvilket signal sender det?
Raceadskillelse påvirkede sorte skolebørns hjerter og sind
og underminerede deres evne til at deltage i et demokrati.
Hvis Dred Scott er en af højesterets vigtigste beslutninger,
er den eneste, der måske er vigtigere, Brown mod Undervisningsministeriet.
"I dag er uddannelse måske myndighedernes vigtigste funktion.
Det er grundlaget for godt borgerskab.
En sådan mulighed er en ret,
som skal stilles til rådighed for alle på lige vilkår.
Vi konkluderer, at inden for offentlig uddannelse
hører konceptet 'adskilte, men lige' ikke til.
Adskilte uddannelsesfaciliteter er i sagens natur ulige."
RACEADSKILLELSE FORBYDES
BESLUTNINGEN ER ENSTEMMIG
Afgørelsen er med til at vælte raceadskillelse her i landet.
Demokrati og statsborgerskab bekræftes,
og Brown-sagen er en revolution,
hovedsageligt skabt af sorte advokater.
ADVOKAT, BROWN-SAGEN
BORGERRETTIGHEDSADVOKAT
De mente, at loven altid indeholder muligheden
for at genfinde, hvad lige beskyttelse og statsborgerskab faktisk betød.
Højesteret begynder at indse, at der er noget helt uforeneligt
mellem sproget i det 14. tillæg og det, der foregår i nationen.
RACEADSKILLELSE FORBUDT I OFFENTLIGE SKOLER
Der var meget at fejre, men også meget at bekymre sig om,
og bekymringen var begrundet.
Efter Brown-beslutningen siger Syden: "Aldrig."
Reaktionen på Brown var en massiv modstand.
Det er ikke noget, jeg siger. Det blev kaldt "massiv modstand".
I er modstandens hjerte og hårde kerne.
Vi bliver nødt til at gøre noget.
Det var et forbavsende øjeblik i dette land.
Folk bør huske, at prins Edward County, Virginia,
lukkede de offentlige skoler i fem år, i stedet for at integrere.
Der foreligger en højesteretsafgørelse, og domstole udfordrer den konstant.
SKOLE KUN FOR HVIDE
Så hvad gør man, når selv en højesteretsafgørelse
ikke skaffer de fornødne ændringer?
Venter man?
Drømmer man?
Eller ruller man ærmerne op og gør krav på sine rettigheder,
selv om det kan koste livet?
Brown-sagen er en stærk meddelelse til folk om, at de bør kæmpe.
Almindelige mennesker beslutter at spille en rolle.
Denne meget stærke græsrodsbevægelse breder sig.
Brown-sagen afgøres i 1954.
Et år senere dræbes Emmett Till, en 14-årig dreng, af voksne hvide mænd,
for, ifølge dem, at have piftet ad en hvid kvinde.
Over 10.000 mennesker går forbi hans kiste,
som hans mor lod stå åben,
så "offentligheden kan se, hvad de gjorde mod min søn".
Jeg er Rosa Parks. Jeg bor i Montgomery, Alabama.
I 1955 beslutter Rosa Parks, at hun ikke vil opgive sin plads i bussen…
…og borgerrettighedsbevægelsen starter.
NIGGERNE SKAL UD NU
Det har ikke været nemt op mod de tidlige 1960'ere,
og der er behov for et gennembrud.
Vi ved alle, hvem Rosa Parks er. Hun er en helt.
Hun nægter at gå bag i bussen.
Outkast laver en sang om hende.
Jeg sang med på "uh'erne" og "yeah'erne", og resten var historie, ikke?
Nej, så ville jeg ikke være her nu.
Hun stiger sandt nok på bussen, og chaufføren beder hende gå ned bagi.
Han siger: "Det her er Alabama.
Hernede har vi nogle love kaldet Jim Crow."
Hun siger: "Jeg har fået nok. Jeg gør det bare ikke."
Og den enkle handling tænder sagen op.
Vis, at du er enig, ved at stå på dine fødder.
De opildner Montgomerys sorte indbyggere, og der opstår modstand mod Jim Crow.
Hun og hendes mand er udstødte og uden arbejde.
Hun flytter til Detroit, bliver sekretær og begravet i uretfærdig politik.
Hun siger: "Bare kom an. Vores sjæl er fri,
lad også vores krop være fri."
Hun handler med den lidenskab, der holdt hende fra bussens bagsæde,
og efterlader et evigt indtryk på os.
RETTIGHEDER LIGE
Hun bad os aldrig følge hendes lys.
Hun har kun bedt om, at vi opretholder det, der er korrekt.
"Raceadskillelse har skabt kaos for den sorte.
Nogle gange er det svært at afgøre, hvad der er dybest:
de fysiske sår eller de psykologiske sår.
Kun en sort kan forstå det sociale stigma, som adskillelsen pådrager ham.
Alle konfrontationer med de pålagte begrænsninger
er endnu en følelsesladet kamp i en uendelig krig.
Vi vil fortsætte med at insistere på retfærdighed,
fordi både Guds vilje og vores lands arv taler gennem vores højlydte krav."
Kendt som leder af boykotten af Montgomery-busserne
kommer Martin Luther King i rampelyset, kun 26 år gammel.
Men selv om han er ung, hengiver dr. King sig til sagen.
Giv disse mennesker det, vi skylder dem, og deres rettigheder for Gud
og ifølge forfatningen.
Og i 1963 bliver hans hengivenhed sat på prøve,
for nu skal han ændre en præsidents tankegang.
Godaften, senator John F. Kennedy.
Jeg stopper ikke, før alle amerikanere har sine forfatningsmæssige rettigheder.
Vi kan gøre det bedre.
Da John Kennedy stillede op til præsidentvalget i 1960,
begyndte sorte at satse på ham som deres kandidat,
fordi han havde vist sympati for borgerrettighedsbevægelsen.
Og da valget kom,
var de der for ham i stor stil.
Men kort tid efter sejren, begyndte Kennedy at trække i land.
Sovjetunionen gjorde gennembrud i rummet,
og verden spurgte sig selv, om vi førte an i videnskaben.
Alle, der læser avisen, og alle borgere i USA må konkludere,
at USA ikke længere har det samme image, som vi havde for et eller to årtier siden.
John Kennedy var ikke så interesseret i, hvad der skete med borgerretsbevægelsen.
Det store spørgsmål er, om friheden sejrer i den næste generation,
eller vil kommunisterne få succes? Det er spørgsmålet.
Kennedy førte kampagne på den kolde krig.
Han så borgerrettighedsbevægelsen som en hindring for USA i den kolde krig.
I embedsperiodens første to år skete der meget lidt.
De sorte troede virkelig på, at de fik Kennedy valgt,
og de ville have, at Kennedy skulle betale gælden tilbage.
Jeg tror, det er tid til, at præsidenten for De Forenede Stater
underskriver en ordre,
der forbyder eller erklærer raceadskillelse forfatningsstridig
på grundlag af forfatningens 14. tillæg.
Mere end ti år efter Brown-sagens afgørelse
gik de fleste sorte skolebørn, der var adskilte i Browns tid,
stadig på segregerede skoler.
Så det blev tydeligt, at det var en vedvarende kamp.
Da nationen nærmede sig 1963,
huskede mange mennesker, at der var gået et helt århundrede,
siden Lincoln havde udstedt uafhængighedserklæringen.
Martin Luther King ønskede, at Kennedy udstedte en anden uafhængighedserklæring,
som skulle forbyde raceadskillelse i hele landet.
Med et enkelt pennestrøg kunne han råde bod på bruddene på det 14. tillæg.
Han spiller den rolle, Douglass havde spillet i 1800-tallet.
Martin Luther King siger:
"Du lever ikke op til dine højeste idealer."
Jeg må sige, at præsident Kennedy ikke har gjort nok,
og vi må minde ham om, at vi valgte ham.
Dr. King ønskede at minde amerikanerne om, at vi har sagt det før, og vi fejlede,
så nu er det tid til at sige det igen og lykkes.
I 1962 afleverede MLK et udkast til den anden uafhængighedserklæring
til præsidenten.
JFK nægter at skrive under.
På mange måder var det et skridt for langt for ham.
Han forsøgte ikke nødvendigvis at være Lincoln.
Der er en trang til at vente,
til at sætte farten ned i kampen for forandring.
King er overbevist om, at det er farligt at vente.
King har set og følt den følelsesmæssige og psykologiske skade af raceadskillelse.
Økonomisk ulighed.
Begrænsede muligheder.
Hver dag, han venter, hver dag borgerrettighedsaktivisterne venter,
er en dag, hvor sorte lider.
VENT
Hvorfor fortsætter raceadskillelsen, når den er erklæret ulovlig?
Hvorfor kan racister ikke lade være? Der må være en grund.
Det er den måde, nogle hvide mennesker ser sorte mennesker på,
for de ser dem som en social skønhedsplet.
Lad mig forklare det med dråbereglen.
I Jim Crows sociale og juridiske system gjorde en dråbe sort blod en person sort.
Hvordan det?
Hvide børn vokser op og tror, at hvis de rører en sort person,
smitter det af på dem.
Hvide vil hellere smide syre i en pool end lade sorte børn svømme i den.
Tænk over det. De vil hellere virkelig forurene
end acceptere en fantasiforurening.
Det er det, en dråbe gør.
I bund og grund betyder det, at sort er en forurening.
Selvfølgelig er hvide imod integration, for de tror, det smitter.
Sådan er det med fordomme.
De kan få os til at tro på noget fuldstændigt falskt,
at det at være sort er en sygdom,
så vi ikke ser den virkelige sygdom, samfundet har lidt af alt for længe.
Racisme.
Den rigtige sygdom er racisme.
Hvad?
DET KRÆVER MOD! WALLACE HAR DET! HAR DU?
En af modstanderne af integrationen er Alabamas guvernør, George Wallace.
Han er villig til at gå imod det 14. tillæg
for at bevare hvidt overherredømme.
Guvernør Wallace…
…rejser sig og hilser.
George Wallace var en klassisk Alabama-populist,
hvilket betød, at han holdt med de små i samfundet,
så længe de små var hvide.
Syden blev angrebet af grådige opportunister og føderale tropper,
for at få det berygtede, ulovlige 14. tillæg godkendt.
Jeg synes, det er vigtigt at huske, at Syden generelt
havde en indstilling til det 14. tillæg, som kan opsummeres som følger:
"Regeringen bestemmer ikke over staterne."
Og det argument hørte jeg ofte i min barndom.
Det 14. tillæg var fusk. Den blev ikke korrekt vedtaget.
Staterne skal ikke overholde det.
Og jeg siger: "Raceadskillelse nu, raceadskillelse i morgen
og raceadskillelse for evigt!"
Desegregationsordrerne er i strid med staternes rettigheder.
Og han trak grænsen.
Man ville ikke overholde føderale ordrer om at ophæve segregation i skoler.
Han kom og sagde, at hvis sorte ville gå på et universitet i Alabama,
ville han selv stå i døren og holde dem ude.
Hver dag stod tusindvis af sorte i kø for at stemme.
Kings organisatorer kæmpede mod konstant hvid fjendtlighed.
Det, du forsøger, er at skræmme dem
og lade dem stå i regnen, så de holder sig fra at stemme.
Men vi registrerer os som vælgere, for det er vores ret som borgere i USA.
Ikkevoldelig opførsel er forstyrrende,
for når man bliver angrebet af nogen, tager man slagene.
Man planlægger ting i forhold til dem, der vil angribe en.
Ikkevoldens styrke kommer fra konfrontationen med uretfærdigheden.
Det skaber mere modstrid.
Du forsøger at ændre ting, og de forsøger at modstå forandring.
Dr. King talte meget om, at mange bad ham genoprette orden,
fordi civil ulydighed er kaotisk, men der bør faktisk skabes en krise,
for ellers vil privilegerede folk bare fortsætte som altid,
som om uretfærdighed ikke findes.
Man kan klare uretfærdighed på tre måder:
en er at acceptere det slavisk,
eller man kan ty til våben, eller man kan bruge ikkevold.
Du godeste.
Bayard Rustin var en alsidig mand.
King danner den her koalition.
Han har kontakt med andre aktivister som Bayard Rustin.
Bayard havde været pacifist, og han var en af de førende intellektuelle
i borgerrettighedsbevægelsen i det øjeblik.
Man afhænger af sin krop og ånd.
Med det går man i brechen, når alt andet fejler.
Du har nok aldrig hørt navnet Bayard Rustin.
Bayard Rustin samarbejdede med MLK,
og han introducerede dr. King for idéen om ikkevoldelig modstand.
Hvorfor er hans navn ukendt?
Fordi han var erklæret homoseksuel,
da homoseksualitet blev betragtet som en psykisk lidelse og en forbrydelse.
Han blev presset af en bevægelse, som han havde viet sit liv til.
Bayard sagde engang: "Alle samfund har brug for nogle engleballademagere.
Vores eneste våben er vores kroppe, og vi må bruge dem til at stoppe hjulene."
Bayard Rustin var en engleballademager.
JFK'S PRÆSIDENTKAMPAGNE, 1960
Året 1963 er et vigtigt år for hele landet og for hele verden.
King begynder at møde en masse modstand,
fordi han presser for hårdt og for hurtigt.
Idéen om, at han er for hurtig,
men der er gået 100 år siden uafhængighedserklæringen,
er en lidt desorienterende sammenligning.
For at få bevægelsen på rette spor
må han få den føderale regering til at handle.
Han vil skabe en situation, som Kennedy skal reagere på.
Han vil skabe en krise ved at være der, hvor raceadskillelsen er stærkest.
JERES POLITI I BIRMINGHAM
Birmingham arbejder for sine medborgere på mange måder.
Ingen er bedre end politiet i Birmingham.
Bull Connors politistyrke havde ry for at være meget brutal.
Hunden stopper ikke, før hans pligt og hans kommando er udført.
Jeg blev slæbt i fængsel i august.
Min kjole gik i stykker, fordi de var så hårde ved mig.
Birmingham blev kaldt "Amerikas Johannesburg".
Man skal holde hvide og sorte adskilte!
Lad politiet gøre det, det er det, I har hyret dem til.
Sorte kunne ikke få jobs i byens butikker.
Sorte blev ofte udsat for vold.
Livet i Birmingham er et helvede.
Birmingham bliver kaldt "Bombing-ham",
fordi der er så mange dynamitangreb på sorte familier, på sorte aktivister,
på alle sorte, som de hvide mener, går over stregen.
"Nogle af mine tidligste barndomsminder er lyden af dynamit, der eksploderer.
Terrorisme er en del af vores historie.
Det er ikke en fremmed ting."
Bull Connor var tit i radioen og kom med udtalelser som:
"Niggere er flyttet ind i et hvidt kvarter.
Der bliver blodsudgydelse i aften."
Og der blev altid blodsudgydelse.
Farvede samfund er alt for bekendte med lokal terrorisme.
Historisk set, når vi pressede på for forandring,
fulgte volden.
Det var allertydeligst i "Bombing-ham".
KKK bombede hjem og kirker for at terrorisere sorte,
der holdt borgerrettighedsmøder.
Og ingen myndigheder, hverken politiet, hæren eller hjemmeværnet stoppede dem.
Intet tirrer terrorister mere end at blive ignoreret af retssystemet.
Birmingham er et symbol på stærk modstand mod integration.
Hvis vi kan få et gennembrud i Birmingham og få nedbrudt raceadskillelsens mure,
vil hele Syden forstå, at de ikke længere kan stå imod integrationen."
DU ER VELKOMMEN I BIRMINGHAM
Fortsæt.
Under protesterne i Birmingham
arresterede Bull Connor bare folk og smed dem i fængsel,
men protesterne fik ikke den opmærksomhed, der var nødvendig
for at råbe John Kennedy op.
Så næsten af desperation beslutter han, at han skal i fængsel.
Han leder marchen,
bliver anholdt,
og på det tidspunkt er han bange for,
at kampagnen i Birmingham måske ikke lykkes.
Han læser et svar på kampagnen fra hvide religiøse ledere,
og han bliver oprevet over det.
Han havde troet, at de religiøse ledere ville være en kilde til støtte.
"Vi appellerer til både hvide og sorte borgere
om at overholde principperne om lov og orden og sund fornuft.
Vi forstår den naturlige utålmodighed,
når man føler, at ens håb blive realiseret for langsomt,
men disse demonstrationer er ukloge og uheldige."
Præsterne skriver dette brev og tror, de ikke får et stort svar.
Men i stedet får de et ikonisk budskab med krav om retfærdighed,
skrevet i en fængselscelle.
"Mine kære kolleger,
under min fængsling her i Birmingham har jeg læst jeres udtalelse,
hvor I kalder mine nuværende aktiviteter 'ukloge og uheldige'."
Han skrev på toiletpapir og på aviskanter.
Fangevogteren gav ham ikke noget papir at skrive på.
Han havde ingen bøger. Han måtte stole på sin hukommelse.
"I årevis har jeg hørt ordet 'vent'.
Det er alle sorte slående bekendt.
Når dit fornavn bliver 'nigger',
og dit mellemnavn bliver 'boy', uanset hvor gammel du er,
og dit efternavn bliver 'John',
og din kone og mor aldrig får den respekterede titel 'frue',
så vil du forstå, hvorfor vi har svært ved at vente.
Denne venten…
…har næsten altid betydet 'aldrig'."
Den sorte er ikke i stand til at tale
om noget mindre end komplet integrering.
Det er det brev, hvori dr. King taler om faren for den "hvide moderate".
Den hvide moderate er faktisk farligere end et KKK-medlem,
fordi den hvide moderate vil bede dig om at vente.
Den gradvise indfaldsvinkel er ligesom blevet skrinlagt.
Vi har problemer. Det ved vi.
Det kom for hurtigt.
Hvide liberale elsker ordet "vent", for at sige "nej" gør dig til racist.
At sige "vent" får dig til at lyde tålmodig, rationel, betænksom.
Jeg tror, han skriver det brev til præsident Kennedy
og alle, der finder det moralsk korrekt at bede folk vente på sine rettigheder.
"Vi planlægger i denne uge at mødes med de sorte ledere,
Martin Luther King og nogle af de andre,
og tale med dem om det, vi forsøger at gøre."
"Problemet med King er, folk tror, han er vores dreng.
Folk siger, at vi har lukket ham inde, så vi burde have styr på ham.
King er så meget i vælten for tiden,
at jeg gerne vil have nogle flere vigtige sydstatsfolk med først."
Han er politiker, så han forsøger at bevare politisk magt.
Han er også den mest indflydelsesrige hvide moderat,
og hvis han kan overbevises om, at det, King gør, er korrekt,
så har King vundet en utrolig sejr.
Kings brev er stærkt. Han kræver handling,
og han vil snart støtte sine ord med en radikal ny strategi.
Noget, ingen, ikke engang præsidenten, kan ignorere.
"Jeg var ikke en modig knægt. Jeg sloges ikke.
Jeg ville højst kæmpe med et matematikproblem,
så det handlede ikke om mod.
Det handlede om en drøm om bedre tider."
På det tidspunkt er der unge teenagere,
der har ønsket at deltage i demonstrationerne.
Det er børn.
Normalt ville King have sagt, at det er en for farlig strategi.
Hvad hvis en af dem bliver alvorligt såret? Eller dræbt.
Men så desperat var han på det tidspunkt.
Han måtte vinde en sejr, ikke bare for sig selv, men for de unge.
Børnemarchen startede den 2. maj 1963.
Der var nogle børn, som kun var syv år. Hundredvis af børn blev anholdt.
De blev nu sendt i fængsel i de samme skolebusser,
der satte dem af hver morgen.
De besluttede, at de på trods af faren ville deltage i ikkevoldelig modstand.
De vidste, hvad de risikerede, og besluttede, det var det værd.
Børn kom ud af kirkerne og gik på gaden, og de var glade.
Bull Connor var ikke glad.
Han så børnene som skadedyr, som skulle fjernes.
Bull Connor besluttede at hente hundene og brandslangerne.
Teenagere og børn.
Bøjede kroppe.
Skubbet ned ad gaden med strålen fra en brandslange.
Martin Luther King var mester i PR, og han vidste, at den hvide vold…
…kombineret med sort ikkevold…
…ville tvinge et stort antal hvide mennesker til at kigge i spejlet.
Det var lige præcis det svar, Martin og de andre ønskede at fremprovokere.
Det chokerede verden.
Det var en stor skændsel for De Forenede Stater.
Det kan ikke være det her, det 14. tillæg betød.
Det kan umuligt være den amerikanske drøm.
Det syn sagde noget vigtigt om, hvem der prøvede at redde Amerika
og give mening til det 14. tillæg,
og hvem der stod i vejen.
Forsider i aviser verden over
med billeder af politiets overgreb på unge og børn.
Det fik den kolde krigs ideologi til at se latterlig ud.
Vi påstår at være frihedens nation mod Sovjetunionen,
men her var der folk, der krævede ægte frihed,
og de blev overfaldet af politiet.
Den, der har magten til at opfylde den amerikanske drøm,
det er tilfældigvis en, der er hvid.
Kennedy-regeringen så, hvad der foregik i gaderne,
og indså, at de havde undervurderet den virkelige raceopdeling i Amerika.
Folk kontaktede præsidenten i Det Hvide Hus og kritiserede det.
Før de protester mente kun fem procent af amerikanerne,
at borgerrettigheder var det vigtigste indenrigsspørgsmål i USA.
Efter protesterne mener 50%, at borgerrettighederne er det vigtigste.
Her kommer en af Amerikas store stemmer, dr. Martin Luther King.
En vigtig del af Kings strategi er det voksende TV-medie.
Vi har set folk risikere deres liv for at udgive essays, taler og aviser
i deres kamp for retfærdighed og for at få et budskab ud.
Men nu får amerikanerne for første gang den besked direkte ind i deres egen stue.
Ingen social revolution kan være pæn og ryddelig hele tiden.
De ser i nyhederne, hvad der sker med sorte amerikanere,
de ser uretfærdighed i deres eget land, og de ved, det skal stoppe,
og ingen personificerer den uretfærdighed mere end Alabama-guvernør George Wallace.
Alabamas universitetscampus i Tuscaloosa holdes overvåget af politiet.
Han lovede i sin valgkampagne selv at stå i døren
for at forhindre integration på det sidste hvide statsuniversitet.
at George Wallace skulle lade sorte studerende gå på University of Alabama.
George Wallace var stålsat på at gå imod den.
Wallace vil gøre det klart for Kennedy og den føderale regering,
at de vil modstå med alle tænkelige midler.
Så noget måtte gøres.
Som guvernør og dommer i staten Alabama ser jeg det som min pligt at stå foran jer
og repræsentere jeres rettigheder og suverænitet
ved at fordømme og forbyde denne ulovlige og uberettigede handling
begået af regeringen.
Wallace benægtede alt, hvad Amerika stod for.
Han nægtede de sorte elevers ret til lige beskyttelse i det 14. tillæg,
hvilket indbefattede muligheden for frit valg af skole.
"Det var mere end en varm dag. Det var en farlig dag.
Ingen vidste, hvad der kunne ske.
Jeg ville ikke snige mig ind. Jeg ville ikke gå ad bagdøren.
Hvis Wallace stod i døren,
havde jeg fuld ret til at møde ham og gå på den skole."
Kennedy havde stadig ikke helt identificeret sig
med borgerrettighedskravene.
At se en repræsentant for staten så aktivt begrænse sorte
overbeviser ham om, at den føderale regering skal gribe ind.
På det tidspunkt indser Kennedy, at Wallace er gået for langt.
Hjemmeværnstropperne ankommer midt på eftermiddagen.
Præsident Kennedy beder Alabamas hjemmeværn
tvinge Wallace til at integrere University of Alabama.
Nu konfronterer generalen guvernøren som repræsentant for regeringen.
Wallace vidste, han var overvundet.
Den føderale regering ville sejre.
Det her er øjeblikket,
hvor guvernør George Wallace fra Alabama går væk fra skolens dør.
Han gav op, gik væk…
…og de to elever kunne tilmelde sig.
Kennedy besluttede, at han skulle i TV den aften.
Han så lyset.
Han indså, at det var øjeblikket, han måtte handle.
Nu vil præsidenten for De Forenede Stater tale live fra Washington.
God aften, kære medborgere.
"Dette land er grundlagt af mænd af mange nationer og baggrunde.
Det er grundlagt på princippet om, at alle er skabt lige."
Når jeg tænker på den tale, tænker jeg på, hvordan Lincoln endelig reagerede
på borgerkrigens moralske spørgsmål.
I begge tilfælde har man en præsident, der tøver
med at møde de moralske konsekvenser af det, der sker,
men som endelig bliver overbevist om, at han må indse realiteterne.
"Der er gået hundrede år, siden præsident Lincoln befriede slaverne,
og alligevel er deres arvinger, deres børnebørn, ikke rigtigt frie."
De er endnu ikke frie af uretfærdighedens bånd.
De er endnu ikke fri for social og økonomisk undertrykkelse.
Denne nation, med alle sine håb,
vil ikke være fuldstændig fri, før alle dens borgere er frie.
Mine amerikanske medborgere, vi står alle over for det problem.
Det udtryk, "amerikanske medborgere",
som han gentager igen og igen, som om det er en prædiken,
er grunden til, at King påberåbte sig det 14. tillæg til at begynde med.
Kennedy opfordrer folk med privilegier
til at anerkende menneskelighed og statsborgerskab
for folk med mørk hud.
Vi skal behandle dem, som I vil behandles.
"Hvem af os kunne tænke sig at skifte hudfarve og stå i hans sted?
Hvem af os ville så være tilfreds med tale om tålmodighed og venten."
I betragtning af alle de ting, der er sket for sorte,
er det på tide, at I ikke venter længere.
Jeg beder derfor kongressen om at lovgive.
Han havde endelig gjort det, Martin havde bedt ham gøre
dengang ved uafhængighedserklæringens jubilæum,
dengang han ikke ville foreslå en borgerrettighedslov.
Det er en af de mest eftertænksomme taler fra en amerikansk præsident siden Lincoln.
"Nu er tiden inde til, at nationen opfylder sit løfte."
Jeg tror, talen må have overrasket King,
for det var noget, Kennedy var blevet drevet til at gøre
af den bevægelse, der var opstået i Syden.
Jeg beder derfor kongressen om at lovgive
og give alle amerikanere adgang til offentligt åbne steder.
Hoteller, restauranter, teatre, butikker og lignende.
Det er en elementær ret.
Og borgerrettighedsloven anvendte det 14. tillæg
til at få godkendt en lov, der gav lige adgang til offentlige steder.
Jeg håber, at alle amerikanere, uanset hvor de bor,
vil overveje sin egen samvittighed.
For første gang præsenterer han behovet for ændringer som et moralsk problem.
King opnåede målet om at få Kennedy-regeringen involveret.
MARCHEN TIL WASHINGTON, 1963
Der sker en fremdrift, som King symboliserer.
Der er demonstrationer i Chicago og i San Francisco Bay-området,
og der er demonstrationer i New York.
Washington-marchen var klimakset.
Jeg var kun 19 år og besluttede, at jeg ville være der til marchen.
Jeg voksede op i en lille by i New Mexico med få sorte,
og pludselig var det flere sorte end nogensinde.
Jeg følte, at det her var noget helt specielt.
De fleste, der har hørt om hans tale i Washington,
tror, den handler om, hvordan hans små børn skal vokse op,
og at alle bør dømmes "ikke på hudfarven, men på personligheden" eller sådan noget,
og de har sikkert helt glemt den første del af talen.
For hundrede år siden…
…underskrev en stor amerikaner, i hvis symbolske skygge vi står i dag,
uafhængighedserklæringen.
Men 100 år senere er den sorte mand stadig ikke fri.
Jeg troede også, at det bare handlede om at godkende Kennedys lovforslag.
Men King siger, at det handler om meget mere end det.
"Amerika har givet de sorte en dårlig check.
En check, der er kommet tilbage uden dækning."
Men vi nægter at tro, at retfærdighedsbanken er konkurs.
Vi har ventet på at få opfyldt uafhængighedserklæringens løfte.
Vi venter på, at det 14. tillæg bliver opfyldt.
Hundrede års tålmodighed er nok.
LIGE RETTIGHEDER NU!
NU!
"Nu er det tid til at virkeliggøre demokratiets løfter."
Folk sagde: "Kan I ikke vente?"
Eller: "Det skal nok ændre sig."
Man kan ikke vente. Det er "nuets voldsomme uopsættelighed".
VI KAN IKKE
VI VIL IKKE
Nu er tiden inde.
Dr. King forstod, at vi ikke kunne holde ud meget længere,
at tiden til tålmodighed og stilhed var forbi.
Nu er tiden inde.
"Vent" betyder næsten altid "aldrig".
Det "vent" bliver mødt med endnu et "vent" og endnu et,
indtil du dør, før du ser de rettigheder, du har kæmpet for.
Nu er tiden inde.
Den var radikal i sin insisteren på ægte forandring nu.
"Det ville være fatalt for nationen at overse øjeblikkets uopsættelighed."
Det var løftet om lige beskyttelse for loven.
Det var løftet om at gøre det nødvendige for at levere præcis det,
som det 14. forfatningstillæg havde sat i spil.
Det var allerede eksisterende rettigheder. Det handlede ikke om nye spørgsmål.
Det handlede ikke om en tjeneste. Det handlede om at overholde det løfte,
der ligger til grund for det nye amerikanske samfund.
Dr. King sagde: "I kan ikke hvile, for jeg kan ikke hvile.
Ingen af os går i seng, før det er løst."
At vente bringer mine børn i fare.
At vente bringer mine forældre i fare.
At vente bringer mit samfund i fare.
At vente bringer mit job i fare.
At vente bringer min evne til at trække vejret i fare.
Jeg har ikke tid til at vente.
"Borgerrettighedsbevægelsens nyfundne styrke vil ikke forsvinde.
Vi er klar til at lide eller endda risikere vores liv
for at bevidne sandheden, som vi ser den.
Det kan betyde fængsel.
Det kan endda betyde fysisk død.
Men hvis fysisk død er prisen for at befri ens børn
fra en permanent åndelig død,
kan intet være mere forløsende."
Martin Luther King døde for 20 minutter siden.
"De sorte kender deres egen styrke nu og vil slippe den løs igen og igen.
De har forladt fortvivlelsens dal.
De har fundet styrke i kamp,
og om de lever eller dør,
vil de aldrig gå på knæ eller trække sig tilbage igen."
Borgerrettighedsloven af 1964
er et stærkt svar på kravet om håndhævelse af det 14. tillæg.
Det er ikke enden på kampen, men en vigtig milepæl
på den lange march mod fuldt statsborgerskab.
Det er en påmindelse om, at tiden til at kræve retfærdighed
altid er nu.
NU!
Vi ved, som dr. King og mange andre gennem historien har lært os,
at protesten faktisk skaber presset, så politikken kan blive vedtaget.
Når nyhederne mister interessen om to uger, må vi stå sammen.
Vi må gå ud over valgpolitikken og organisere os i vores lokalsamfund.
For når vi nægter at vente,
når vi ikke bare lader stå til,
så se, hvad vi kan opnå sammen.
Og se, hvem vi kan inspirere til at kræve lighed for sig selv.
Jeg ønsker frihed og lighed for alle,
og en stor undertrykt gruppe i USA i dag er kvinder.
Vi vil have kontrol over vores egne kroppe og lige muligheder.
Det 14. tillæg skal gælde for kvinder.
Tekster af: Else Katrine Nielsen