A Legfelsőbb Bíróság bírái az országunk Alkotmányának őrzői,
amely nemzetünk alapvető kormányzati eszköze volt
több mint 200 éven át.
Ma biztosan nem lehetnék itt önökkel…
BEIKTATÁS ELŐTTI MEGHALLGATÁS
…azon férfiak és nők határozott erőfeszítései nélkül,
akik életben tartották az álmainkat.
Gondolok itt olyanokra, mint Susan B. Anthony,
Elizabeth Cady Stanton és Harriet Tubman.
Ezeknek a bátor embereknek köszönhetem, hogy ma itt lehetek.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Itt az idő, hogy igazságot szolgáltassunk!
A nők és a férfiak a törvény színe előtt egyenlőek,
és véleményem szerint egyáltalán nem lenne szükséges tüntetnünk
a 14. módosítás törvény előtti egyenlőségre vonatkozó rendelkezésének
helyes értelmezése során.
Amerika minden nemzedékének el kell majd döntenie,
miként harcolnának, hogy a 14. módosítás ígérete érvényesülhessen.
Állandó támadás éri a nehezen megszerzett jogokat.
A reprodukciós jogok és a szaporodás ellenőrzése
elengedhetetlen dolog a nők egyenlő állampolgárságához.
Ha azt kérdik, ez az egyenlő jogokról vagy az egyén szabadságáról szól,
szerintem mindkettőről.
Nem megyünk vissza!
Az abortuszhoz való hozzáférést korlátozhatják az USA-ban.
Talán egy ilyen világ vár ránk.
Ez az igazságszolgáltatás paródiája.
Az én testem, az én döntésem!
És ha ez megtörténik, akkor az korlátozza majd a 14. módosítást,
egy számunkra ismeretlen módon.
A nőt irányító állam
megtagadja tőle a teljes önállóságot,
illetve a férfiakkal való egyenlőséget.
AZ AMERIKÁT IRÁNYÍTÓ FÉRFIAK MIÉRT AKARJÁK IRÁNYÍTANI A NŐKET?
Ha azt akarjuk, hogy a nőket egyenlőkként kezeljék,
akkor harcolnunk kell majd egy tökéletesebb unióért.
IRÁNYÍTÁS
SZABADSÁGOT A NŐKNEK
Az elmúlt években a női mozgalom felélénkült,
köszönhetően a nők egyenlőségét és szabadságát érő támadásoknak.
Irányítani akarták az életüket,
és amerikai állampolgárként nem kaptak egyenlő bánásmódot.
Ezeket a jogokat először 1970-ben hozta létre pár női csoport,
akik a mai nőkhöz hasonlóan követelték az egyenlőségüket a 14. módosítás alapján.
Több ezer nő lepte el az utcákat,
akik gazdasági jogokért és politikai hatalomért tüntetnek,
hasonlóan a '60-as évek kisebbségi mozgalmaihoz.
Elsősorban egyenlő jogokat követelünk. A munka és a tisztelet terén.
Ezek egyáltalán nem nagy kérések. Csak azt akarjuk, ami a férfiaknak is jár.
A '70-es évek női a polgárjogi mozgalom pilléreire építették a mozgalmukat.
A 14. módosítás kiterjesztését kérték oly módon, amit az ország még nem látott.
De ahhoz, hogy a '70-es években a nők egyenlővé váljanak a 14. módosítással,
irányítást kellett szerezniük az életük és a testük fölött,
és meg kellett változtatniuk az amerikai emberekben azt,
amit a nők helyéről gondoltunk a társadalomban.
Van három lovam, három kutyám és egy feleségem.
Ő biztosan beleillik a sorba?
Igen. A nejem a legszebb állatom.
- Állata? Én megyek innen! - Hűha!
Nem igazán szeretnék női társat. Bizonyos módon képesek elvégezni a munkát,
de az idő múlásával szerintem veszélyt jelentene az,
ha egy női rendőr együtt járőrözne egy férfi rendőrrel.
A férfiak és a nők dolgozhatnak egymás mellett. Régóta dolgoznak is.
Tudjuk, hogy nehéz idők várnak ránk
a nők és férfiak közötti egyenlőségért folytatott harcban.
Ez egy hatalomról szóló mozgalom, nem pedig egy PR-megmozdulás.
Megkérdőjelezzük a létező hatalmi struktúrát.
Az 1970-es években a női mozgalom
kereste a legjobb stratégiát arra,
hogy a bíróság elismerje azt, hogy az Alkotmány a nőket is védi.
Az amerikai nők a 14-es módosításban
egy új lehetőséget láttak a törvény előtti egyenlőség eléréséhez.
Megvizsgáltam a 14. módosítást a nemekre vonatkozóan,
és arra ösztökéltem az embereket, hogy ez a módosítás
a polgárjogi ügyek felhasználásával
egyértelműen alkalmazható legyen a nemek szerinti diszkrimináció ellen.
Jól van. Talán nem tudjátok, ki is ez e nő. Pauli Murraynek hívják,
aki korának az egyik legragyogóbb jogi személyisége volt.
Nagyon fontos szerepe volt a női jogok mozgalmában.
Úttörő volt ezen a területen, de nem mindig kap elismerést.
Ezért is szeretném kiemelni őt.
Egy rabszolga unokája, és egy rabszolgatartó ükunokája volt.
Egy nem mindennapi ügyvéd.
Mindegy, melyik időszakát tekintjük a polgárjogi küzdelem történetének
az 1940-es és 1970-es évek között,
minden Paulihoz vezethető vissza.
Az Észak-karolinai Jim Crowban nevelkedett Pauli Murray az alábbi mottó szerint élt:
„Ne dühöngj, légy okos!”
Ő már tizenöt évvel Rosa Parks előtt nem adta át a helyét a buszon.
A Howard Egyetem diákjaként a jogi érvelései a 14-ikkel kapcsolatban
eljutottak Thurgood Marshallhoz,
aki azokat felhasználva megnyerte a Brown-ügyet.
De Pauli Murray nemcsak a feketék egyenlőségéért küzdött.
Úgy vélte, hogy a 14. módosítás kibővítésével
a nők is egyenlőséget kaphattak a férfiakkal szemben.
Szerinte a nemek szerinti diszkrimináció
hasonló a faji alapú megkülönböztetéshez.
Pauli Murray zsenialitásának köszönhetően
lehetőség adódott arra, hogy egy bizonyos módon újjászülessen
a tizennegyedik módosítás, teljes valójában.
Szabadságot a nőknek, szabadságot nekünk!
A női mozgalom követte a polgárjogi mozgalom ösvényét.
Átalakult a társadalom, zavargások voltak, és már ideje volt változást eszközölni.
Szeretnénk, ha a 14. módosítás a nőkre is vonatkozna.
Hogyan jutottunk idáig?
Nem alapvető dolog, hogy a nők részei az Alkotmánynak?
Mint kiderült, ez az egész visszavezethető a 14-ik előtti időkre,
egészen a hazánk alapításáig.
AMERIKA ALAPÍTÁSA - 1776
Az emberek szeretnek azzal érvelni, hogy: „Az Alkotmány ezt mondja, azt mondja…”
Holott igazából nem sok dolgot említ.
JOGNYILATKOZAT
Az Alkotmány nem említi a nőket, a jogaikat pedig pláne.
Abigail Adams buzdította a férjét, John Adamst,
hogy emlékezzen meg a hölgyekről, de nem tette meg.
Ez elvileg a „Mi vagyunk az emberek” kormánya volt.
A nők a törvény szemében nem voltak egyenlők a férfiakkal.
A nőket egyszerűen nem vették figyelembe.
És nem azért, mert nem beszéltek róluk, vagy nem rebesgették őket.
Ez a dokumentum egyszerűen nem foglalkozott a nemi kapcsolatokkal.
Amikor elfogadták a 14. módosítást,
akkor mindenkinek a rasszista diszkrimináció jutott eszébe róla.
A nők azt remélték, hogy ez nemcsak az afroamerikaiakra fog vonatkozni,
hanem mindenkire.
Tehát a nők a polgárháború előtt,
a 14. módosítást megelőzően is
küszködtek pár gonddal.
A nőjogi mozgalom a házasságot női rabszolgaságnak tartotta.
Úgy gondolták, hogy a nők nem dönthettek a munkájukról,
illetve a testükről. Remélték, hogy a státuszhoz fűződő kapcsolatokat
megszünteti majd a tizennegyedik módosítás.
Ha egyenlőséget teremtett feketék és fehérek között,
akkor miért ne teremthetne egyenlőséget nők és férfiak között is?
Legnagyobb megdöbbenésükre egyáltalán nem írtak benne a nőkről.
A 14. módosításnak volt egy bizonyos célja.
Nem írtak benne a nők egyenlőségéről.
A 14. módosítás nem adott jogokat a nőknek.
Megőrizte a fennálló állapotot.
A tizennegyedik módosításban inkább csak a rabszolgaság hibáit próbálták orvosolni,
és a nők háttérbe szorultak.
A 14. módosítás megalkotói nem voltak feministák.
A női jogok szempontjából eléggé kedvezőtlen volt a 14. módosítás.
A feministák tomboltak.
„A nők nem lettek rabszolgák.
Nincs megtagadva tőlük az intelligencia. Nincsenek lealacsonyítva.
Nincs velük szemben előítélet a nemüket illetően.
Épp ellenkezőleg. Tisztelik, becsülik, szeretik őket.
Ha megérdemlik.”
A nők történelmi szerepét tekintve az alárendeltségük
a család törvényével kezdődik.
A házasság köztörvénye alapján
a férj és a feleség jogi identitása egy személyé, és az pedig a férj.
A férj a nő előtt állt, és mindenben ő döntött helyette.
Nem voltak törvényes jogaik, sem érvényes jogi helyzetük.
Jogi szempontból nem léteztek, nem birtokolhattak semmit.
Nem lehettek esküdtszéki tagok.
Nem volt joguk saját bérhez.
Egyáltalán nem voltak alapvető polgári jogaik.
A férfiak dolga volt dolgozni, megkeresni a fizetést.
A nőket gyengéknek vélték. A magánszférába tartoztak.
Otthon volt a helyük, a gyereknevelést végezve.
Ezek nemcsak társadalmi tabuk voltak,
hanem a civil társadalom intézményeinek hivatalos korlátozásai.
Volt egy szféra a nőknek, és egy a férfiaknak is.
Az emberek között, a munkahelyen, a piacon.
Azonban a nők mindent megtettek azért, hogy a 14. módosítás rájuk is vonatkozzon.
BRADWELL KONTRA ILLINOIS ÁLLAM - 1872
AKTIVISTA, 1868
„A nőknek joguk van egyénként gondolkodni és cselekedni.
Ha az Úr úgy akarta volna,
akkor Évát egy ketrecbe zárja, és Ádámnál lett volna a kulcs.”
Myra Bradwell egy illinois-i nő volt.
Házas asszonyként ügyvéd akart lenni.
A Legfelsőbb Bírósághoz fordult,
vitatva azokat a köztörvényeket, melyek szerint egy nő nem lehet ügyvéd,
és ezt meg akarta változtatni a 14. módosításban.
Szóval azt állította, hogy az állampolgárság egyik kiváltsága,
hogy a 14. módosítás alapján joga van ügyvéddé válni.
MÓDOSÍTÁS
Az új módosítás személyes szabadságot biztosított mindenkinek,
ami szerint a férfiakkal és a nőkkel alkotmányosan egyenlően kell bánni.
A Legfelsőbb Bíróság a 14. módosítást idézve
azt állította, hogy nincs igaza.
A Bíróság azt mondta: „Az állam dönthet úgy, hogy diszkriminálja a nőket
az alapján, hogy a nők természetes módon különböznek a férfiaktól,
hogy sokkal gyengébbek.”
„A férfi legyen a nő védelmezője.
A női nem természetes és jellegzetes gyengesége
az élet több szakmájára alkalmatlanná teszi őket.
A nők legfőbb rendeltetése és küldetése az,
hogy betöltsék az anya és feleség nemes tisztségét.
Ez a Teremtő törvénye.”
Nem volt szükségük arra, hogy a közszférában legyenek
szavazókként, munkásokként, bármi másként.
Feleségnek és anyának kellett lenniük. Ehhez kellett tartaniuk magukat.
Az egész történelem ebben a véleményben teljesedett ki.
Emögött rejlik minden olyan ok,
amiért a nőket kevesebbnek vagy különbözőknek tekintették.
És ezeket felhasználták arra,
hogy elutasítsák a nők egyenjogúságáért folytatott kérelmét.
Amikor Myra Bradwellnek azt mondták, hogy a női mivoltja miatt
a sorsa meg lett írva,
ami az, hogy gyerekeket szüljön, feleség legyen és vezesse a háztartást,
akkor én a helyében kikeltem volna magamból.
A Bíróság gyakorlatilag
fogott egy totálisan patriarchális világképet,
amit beleírt az Alkotmányba.
Azt akarták mondani vele, hogy: „Ezt Isten is így akarta.
Mindennek így kell lennie.
És ha ebbe beleavatkozunk, akkor annyi a társadalmunknak.”
Ekkor egyértelművé vált, hogy a 14. módosítás itt nem segíthet.
TÖRVÉNYBE IKTATJÁK A 19. MÓDOSÍTÁST - 1920
GYŐZTEK A SZÜFRAZSETTEK
1920. augusztus 26-án törvénybe iktatták a 19. módosítást.
Csak 1920-ban kaptunk szavazati jogot. Szóval eltartott egy ideig.
A szüfrazsettek győzelme nagy hatással van a gyengébbik nemre,
mivel ezáltal jogilag is egyenlővé váltak a férfiakkal.
A nőjogi aktivisták remélték, hogy a 19. módosítás
lebontja azokat a korlátokat, melyek eddig akadályozták
a nők részvételét a közösségi életben.
Az egyetemes női választójognak köszönhető az,
hogy a nők kecsegtető helyet foglalnak el a társadalomban.
A nők megkapták a szavazati jogot,
de ez még nem késztette arra a Bíróságot,
hogy újragondolják a 14. módosítás törvény előtti egyenlőség rendelkezését.
Ahogy a nők a bíróságokhoz fordultak, és a 19. módosítással érveltek,
más korlátozások megtámadására,
úgy utasították el őket szinte mindenhol, az alábbi szöveggel:
„A 19. módosítás szavazati jogot biztosít,
de más jogokat nem ad a nőknek.”
Ez a szavazásról szólt.
Azt kérték a bíróságoktól, hogy ismerjék el a változásokat.
Hogy utasítsák vissza az elmúlt évek patriarchátusát,
és fogadják el a nemek közötti egyenlőséget.
Öreg, fehér férfiak döntöttek az ügyekben.
Olyanok, akik egy bizonyos létformában éltek.
A nőknek folyamatosan efféle gondolatok ellen kell küzdeniük.
Szexista, nőgyűlölő dolgokkal, amiket beleírtak az Alkotmányba.
Ez a logika, ami szerint a törvény és az állam megvédi a nőket
azt okozta, hogy a nők például nem dolgozhattak pincérnőként.
„Az éjszakai munka káros hatással van a nők fizikai állapotára,
ami veszélyezteti a sajátos és természetes szerepüket,
illetve áldozatai lehetnek az éjszakai élet veszélyeinek.”
Arra használták, hogy védjék a munkaügyi jogszabályokat,
ami korlátozta, hogy a nők hetente hány órát dolgozhattak.
„A káros következmények ártalmasabbak a nőkre, mint a férfiakra,
tekintve a gyengébb szervezetüket.”
Kettős mércét írt elő a törvényben,
amivel továbbra is hivatalosan szabályozhatták a nők alárendeltségét.
Elmérgesedett a helyzet a nők és a Bíróság között.
A Bíróság épülete nem mindig volt ott, ahol most van.
1935-ben a kormány új ingatlant keresett a Bíróságnak,
és nem fogjátok elhinni, mit tettek azért, hogy megkapják.
Lefoglalták a Nemzeti Nőpárt központját.
Van egy kép arról, amikor a kormány embere egy csekket ad át a nőpárt ügyvédjének.
A nő ezt gondolhatta:
„Elfogadom ezt a pénzt, de te is tudod, hogy ez helytelen!
Nagyon jól tudod.”
Eléggé ironikus az,
hogy a Legfelsőbb Bíróság szó szerint a mozgalom alapjaira épült.
„Minden országban megfigyelhető,
hogy a haladás mértéke a nőknél nem különbözik.
Például egy fejlődő országban a nők is haladnak előre.”
A 19. módosítás nem biztosította a nemek közötti egyenlőséget a világban.
Ezért vissza kellett térnünk a 14. módosításra,
mert nem volt más választási lehetőség.
És a 14. módosításban már le volt írva a törvény előtti egyenlőség,
mely szerint az államok nem tagadhatják meg azt az emberektől.
TÖRVÉNY ELŐTTI EGYENLŐSÉG
Így a nők csak erre a rendelkezésre támaszkodhattak,
hogy alkotmányosan is elismerjék a nemek közötti egyenlőséget.
A NŐK EMBEREK, NEMCSAK FELESÉGEK
A '70-es években a nők ezzel küzdöttek az egyenlőségért folytatott harcban.
Pauli Murray ismerte a történetet.
Ahogy azt is, hogy a 14. módosítás addig sosem segített a nőkön.
Ellenben azt is tudta, hogy az 1950-es években,
a polgárjogi mozgalom alatt nehéz volt legyőzni a Jim Crow-törvényeket,
és mégis mit ért el…
Ez a nő semmitől sem hátrált meg, amikor tudta, hogy helyesen cselekszik.
Már csak az volt a kérdés, hogy a Bíróság miként ismeri majd el,
hogy a törvény előtti egyenlőség nemekre is alkalmazható,
ugyanúgy, ahogyan a rasszokra.
„Lehet vitatkozni azon, hogy a különálló néger és fehér iskolák
természetüknél fogva nem egyenlők.
Azonban a nem alapján történő besorolás észszerűtlen és diszkriminatív.”
A fajok és a nemek közti párhuzam érvelési ponttá vált.
„Nem azt mondom, hogy a rasszok és a nemek egyenértékűek.
Azonban vannak hasonló tulajdonságaik.
E két csoportnak vannak közös problémáik. A diszkrimináció, a foglalkoztatottság-,
illetve a kormány támogatásának hiánya.
Pauli Murray szerint a nemek kérdése
nagyon hasonlít a rasszok kérdésére,
mert ugyanolyan tulajdonságok alapján különítik el őket,
amelyek nem befolyásolják a társadalomhoz való hozzájárulásukat,
és ezt az érvelést később felhasználta a híres Ruth Bader Ginsburg.
Úgy érzem, hogy nem vagyok méltó Ruth Bader Ginsburg bemutatására.
A hírhedt RBG egy igazi kulturális jelenség lett,
így a bemutatásának hatásosnak kell lennie.
„Nyilvánvaló, hogy a 14. módosítás fő célja
a faji megkülönböztetés megszüntetése.
ÜGYVÉD, 1973
Mert egy ember bőrének színe nem befolyásolja a képességeit.
A rasszhoz hasonlóan a nem is egy látható, megváltoztathatatlan tulajdonság,
ami nem függ össze a képességekkel.”
Ruth Bader Ginsburg egy hihetetlenül eltökélt,
zsidó nő volt Brooklynból.
A Harvard jogi karára járt,
az évfolyamán lévő kilenc nő egyikeként.
Amikor elvégezte az egyetemet,
nehéz dolga volt olyan bírót találnia az országban,
aki alkalmazta volna őt, mert akkoriban a bírák
nem dolgoztak nőkkel a bíróságokon.
Elkezdett peres ügyeket indítani nemi megkülönböztetések miatt,
és a munkájának köszönhető, hogy a Legfelsőbb Bíróság áttekintette
a nemi diszkriminációval kapcsolatos törvényeket.
„A bíróságokon lévő férfiak többsége akkoriban nem foglalkozott azzal,
hogy miként bánnak a nőkkel.
Őszintén hitték, hogy a nők a lehető legjobb világban élnek.
A kihívás abban rejlett, hogy kioktassuk ezeket a férfiakat,
és rájöjjenek, hogy valami baj van a világgal.”
Az 1970-es években
a nőjogi felperesek olyan ügyekkel fordultak a bíróságokhoz,
melyek túlnyomóan férfi ügyek voltak.
Ruth Bader Ginsburg azt mondta: „Tudják, mit?
Ahhoz, hogy elnyerjük a Legfelsőbb Bíróság férfijainak szimpátiáját,
látniuk kell egy másfajta embert. Hallaniuk kell egy másfajta történetet.”
Ezért férfi felpereseket keresett,
akiket nemi alapon diszkrimináltak.
FRONTIERO KONTRA RICHARDSON
1973-ban volt a Frontiero kontra Richardson-ügy.
Sharon Frontiero a katonaságnál szolgált,
akinek a férje nem kapott lakhatási támogatást,
holott a többi férfi tiszt kapott.
Ezért a juttatásokat kezelőknek azt mondta: „Ez nagyon érdekes.”
Mire ők: „Nem az, Sharon.”
Aki a légierő egy férfi tagjának házastársa volt,
az automatikus ellátást kapott.
De ha valakinek a felesége volt tagja a légierőnek,
akkor annak bizonyítania kellett, hogy a házastársa tartja el őt.
Így itt egy férfi támadott meg egy nemekre vonatkozó törvényt,
azt állítva, hogy megsérti a 14. módosítás törvény előtti egyenlőség rendelkezését.
És a házaspár nyert.
Brennan bíró leírta a véleményét a Bíróságnak,
és az egészet a Bíróság nemeken alapuló ítéleteinek történetével kezdte.
„Igaz, hogy a nők helyzete az utóbbi évtizedekben javult.
Ennek ellenére egyértelmű, hogy a nőket még mindig diszkrimináció éri
az oktatási intézményeinkben, a munkaerőpiacon,
és a politikai színtéren.
Nemzetünket sajnos régóta sújtja a nemek szerinti diszkrimináció.
A nőkkel szembeni diszkriminációt
ábrándos paternalizmus jellemezte,
ami nem felemelte a nőket, hanem ketrecbe zárta őket.
Mindezeket figyelembe véve elmondhatjuk,
hogy a nemeken alapuló besorolás
a rasszokon- és nemzeti hovatartozáson alapuló besoroláshoz hasonlóan
alapvetően gyanús.”
A törvény előtti egyenlőségre hivatkozva az ügy támogatói bejárták az országot,
és azt mondták: „Nem lehet ok nélkül máshogy bánni a férfiakkal és a nőkkel.
A legtöbb esetben ugyanúgy kell bánni velük.”
IRÁNYÍTÁS
Ez az értelmezés drámai módon megváltoztatta a törvény arculatát.
Ellenben nem foglalkozott sok olyan helyzettel,
amelyekben a férfiak és a nők nem voltak hasonló helyzetben.
A nők egyenlősége összefügg azzal, hogy miként tudják uralni a testüket.
De a bíróságok abban az időben, és évtizedekkel előtte ezt nem így látták.
A 14. módosítással a reproduktív jogok megszerzéséhez
a nőknek egy új jogi stratégiára volt szükségük.
BUCKY KONTRA BELL - 1927
A tizennegyedik módosításra számos alkalommal hivatkoztak,
reproduktív jogokkal kapcsolatos ügyekben.
A legelképesztőbb eset a Buck kontra Bell-ügy volt,
amikor Virginia állam sterilizálást alkalmazott,
vagyis műtéti úton elzárták Carrie Buck petevezetékét.
Ő beperelte az államot, mert megsértették a jogait,
mivel a beleegyezése nélkül csinálták.
És a Legfelsőbb Bíróság döntése
egy folyton felmerülő, lealacsonyító érv volt,
miszerint a nőknek a szaporodás az egyetlen feladatuk,
amit az államnak jogában áll szabályozni és irányítani.
Ez akkor történt, amikor Virginia állam elfogadta a rasszintegrációs törvényt.
A Fajnemesítési Bizottság indítványa volt,
amivel a fehér rassz legjavát kívánták megóvni.
Ez megtiltotta a fehéreknek, hogy más rasszú emberekkel házasodjanak.
Egy fajnemesítési törvény volt.
Aki nem volt gazdag, fehér, házas, ingatlantulajdonos,
annak valószínűleg problémás génjei voltak
az akkori fajegészségtan szerint,
amivel azt sugallták, hogy ezek az emberek nem szaporodhatnak.
A Legfelsőbb Bíróság egyik híres bírája, Oliver Wendell Holmes
leírta a véleményét a Buck kontra Bell-ügyről,
melyben azt állította, hogy Virginia államnak jogában állt az,
hogy elrendelje a gyengeelméjű emberek sterilizálását.
Ez egy igazán megdöbbentő és érzéketlen vélemény volt.
„Három generációnyi tökkelütött bőven elég.”
Még most is nehéz feldolgozni.
Nem jártak el törvénytelenül Carrie Buckkal szemben,
és a Legfelsőbb Bíróság szerint az állam jogosan tette, amit tett.
Nem sértették meg a 14. módosítást.
Miért hitte annyi férfi, hogy a nőket irányítani és védeni kell?
Mert a nőket tulajdonként kezelték. És a tulajdon nem tudja megvédeni magát.
Egy dívány sem állhat szembe egy betörővel.
Ez egy kifogás, amit a férfiak a biológiára fogtak.
A férfiak a nőket kisebbnek és gyengébbnek látták.
Visszafogottabbaknak, törékenyebbeknek.
Mert sokáig a házon kívüli munkához fizikai erő kellett.
A férfiak azt mondták, hogy erősebbek, és ennyi. Eldőlt a vita.
De az 1920-as évekre ez kezdett megváltozni. Miért? A technológia miatt.
A technológia fejlődésével a munka nem az erőre épült.
Így a férfiak dominanciája eltűnt.
Nem hívhatták a nőket tulajdonnak, ha azok a textilgyárban dolgoztak.
Egy dívány nem volt képes ilyesmire.
Az ipari forradalom egyenes út volt az egyenlőség felé.
Mert már mindenki dolgozott. Minden rohamosan fejlődött.
A telefonok, az írógépek, a számítógépek.
Igen, az első informatikusok nagy része nő volt.
És a legfontosabb technológiai fejlődés a fogamzásgátlás volt.
A fogamzásgátlás előtt a nőktől úgy tíz terhességet vártak el.
Tízet.
Már attól elájulok, ha rágondolok.
Valaki hozzon egy díványt!
Így amikor a nők eldönthették, mikor akarnak gyereket, már ha akarnak,
az egyenlőséghez vezető út magától megjelent.
GRISWOLD KONTRA CONNECTICUT - 1965
Connecticutban volt egy törvény,
ami tiltotta a fogamzásgátlók használatát.
És ez a törvény már a 19. század végétől létezett.
Estelle Griswoldot ügyvezető igazgató lett
a Connecticuti Nősegítő Egyletnél.
Estelle energikus volt, és kész volt mindent megtenni azért,
hogy eltüntesse ezt a törvényt.
Nyitott egy fogamzásgátló klinikát, és az elejétől kiállt az ügy mellett.
Szórólapokat osztogatott
pesszáriumokról, fogamzásgátló tablettákról. Reklámozta őket.
„Segítünk, ellátunk, törvényt szegünk.”
Dacolt azzal, hogy letartóztassák.
Egyértelmű, hogy a törvény itt nem érvényesíthető.
Mi tovább folytatjuk a munkát. Ha kell, akkor illegálisan,
de tovább folytatjuk az oktató és a segítő programunkat.
Szerencsére pár nappal később megkapta, amit akart,
és a Griswold kontra Connecticut-ügy a Legfelsőbb Bíróságra tartott.
Szerintünk ezen alapszabályok diszkriminatív jellege
a magánélet megsértése elleni jog megfosztását jelenti
a házasságon belül.
A Bíróság William O. Douglas bíróval az élén
a házassági magánélet gondolatába kapaszkodott.
„Megengednénk a rendőrségnek, hogy átvizsgálják a hálószobáinkat,
fogamzásgátlók után kutatva?”
És az elképzelés, miszerint a Nagy Testvér figyelne a hálószobában,
arra motiválta a Bíróságot, hogy megtiltsa ezt az államtól.
Ezzel született meg a magánélethez való jog.
William O. Douglas bíró több könyvet írt, többet utazott,
és többet túrázott, mint bármely bíró. De többször is nősült.
A jelenlegi felesége Cathleen Heffernan.
Amikor összeházasodtak, a nő 23 éves volt, ő pedig 67.
Ez Douglas negyedik házassága.
Az utolsó három neje sokkal fiatalabb volt nála.
Néhány képviselő felháborító beszédet tartott erről.
Douglas szerint a magánéletéhez senkinek semmi köze.
Nem túl meglepő, hogy Douglas bíró
kiállt a házassági magánélet mellett.
Azt hiszem, már három házassága volt, így nagyon hitt ebben a koncepcióban.
Nagyon sokat tudott róla.
Ám Douglas számára gondot jelentett,
hogy az Alkotmányban sehol sem szerepel a magánélethez való jog értelmezése.
Douglas elkezdett elmélkedni ezen, majd rájött,
hogy a magánélet fogalmának az Alkotmány részét kell képeznie,
különben más, alkotmányos jognak sincs értelme.
A harmadik módosításnak, ami megtiltja a katonák elhelyezését az otthonokban.
Ennek semmi értelme, hacsak nem számítunk arra,
hogy a magánszemélyeknek van intim szférájuk az otthonukban.
Így a Legfelsőbb Bíróság a magánélet tiszteletben tartásának jogát
a 14. módosítás törvényes eljárás rendelkezéséhez kapcsolta.
Ez nagy ügy volt, mert a nők jogaiért küzdők
mindig is ezt szerették volna elérni.
És a magánélet új elképzelését idővel egy teljesen új módon alkalmazták.
GRISWOLD KONTRA CONNECTICUT - 1965
ROE KONTRA WADE - 1973
A 70-18-as számú ügy. Roe kontra Wade.
Norma Jean McCorvey.
Orvoshoz ment egy abortusz miatt, mert Texasban nem tehette meg.
Ott törvényellenes. Bűncselekmény.
Fogadott egy ügyvédet,
majd beperelte Texas államot, amiért megsértették a magánéletét,
ami a 14. módosításon alapult.
A Bíróság a múltban kimondta,
hogy a magánélethez való jog bármit jelenthet.
Az egyének joga, hogy maguk döntsenek mindenről.
Jane Roe szerint a nőknek joguk van az abortuszhoz a terhesség ideje alatt.
A Legfelsőbb Bíróság ellentmondásosnak találta
a nők érdekét a reproduktív döntésekben,
illetve a magzat érdekét.
És a magzatok nem tudnak kiállni magukért,
így az állam állt ki értük.
Nem azt kérjük a bíróságtól, hogy jó dolognak véljék az abortuszt.
Mi csupán azt kívánjuk támogatni,
hogy egy nő dönthessen arról,
hogy megszakít-e egy terhességet vagy sem.
Ezt a döntést az azt érintő személynek kellene meghoznia.
Jó estét! Ma fontos döntést hozott a Legfelsőbb Bíróság
az abortusz legalizálásával.
A többség szerint a terhesség megszüntetése
a nőre és az orvosára tartozik, nem pedig a kormányra.
XIV. CIKKELY
A szabadság gondolata mindenek felett áll.
ÉLET, SZABADSÁG VAGY TULAJDON
Nem az a lényeg, hogy a 14. módosítás
nyilvánvalóan támogatja-e az abortuszt,
hanem az, hogy ez az egész egy kibontakozó folyamat.
A magánélet gondolata, amiért a Griswold-ügyben harcoltak
itt kibővült.
A Legfelsőbb Bíróság kimondta, hogy: „Nem tudjuk, hol kezdődik az élet.”
A Bíróság szerint ezt senki sem tudja. Az ítélet lényegében a következő volt:
„A terhesség korai szakaszában megkapják ezeket a jogokat,
eldönthetik, mit akarnak a testükkel, de a terhesség későbbi szakaszában
az állam határozza meg, mi történjen. Már ha akarja.
Így a házaspárok fogamzásgátlásától eljutottak oda,
hogy a nők dönthettek arról, hogy akarnak-e abortuszt vagy sem.
A dolgok lassan kibontakoznak.
Elsőre talán nem egyértelműen,
de ilyen az alkotmányjogi folyamat.
Rendkívüli esemény volt.
Szerintem 1973. január 22-e egy történelmi nap lesz.
KENYÉR ÉS RÓZSA
A fogamzásgátlás és az abortusz elérhetősége
átalakította a nők életét.
A Griswold és Roe utáni időszakban egyre több nő diplomázott le,
többen vettek részt másoddiplomás képzésekben,
és nagyobb számban léptek be a munkaerőbe.
SZAVAZZ
A szaporodás feletti irányítás nélkülözhetetlen volt ahhoz,
hogy a nők egyenlő állampolgárokként részt vehessenek az ország
gazdasági életében.
Ejha! Szóval eleinte a kormány
a nők életének minden területét irányította,
aztán sikerült elérni, hogy a nők szabadságát védjék.
De vajon minden nő hasznot húzott ebből?
A fekete nők nem tüntethettek, és nem vonulhattak együtt a fehér nőkkel.
A SZÜFRAZSETT MOZGALOM
Aki a fehér nőkkel együtt akart vonulni, annak a sor végére kellett mennie.
A szüfrazsett mozgalom a nemek kérdését tartotta előtérben,
nem foglalkoztak a rasszizmussal,
és nem akarták összemosni ezt a két problémát.
„Majd foglalkozunk a ti gondotokkal is. Előbb-utóbb.
Ha mi sikerrel járunk, akkor ti jöttök.
A ti ügyetek csak hátráltat minket. Sok időt emészt fel, és semmi haszna.
Semmit sem érünk el, ha a ti problémáitokkal foglalkozunk.”
Úgy szoktuk mondani, hogy a fekete nők egy kereszteződésben éltek.
A nemek és rasszok problémáinak kereszteződésében.
Az interszekcionalitás egy régóta létező koncepció,
de az egész vázát egy fekete jogtudósnak, Kimberlé Crenshawnak köszönhetjük.
Szerintem nem véletlen,
hogy sokan még nem ismerik,
mert egy fekete nő hozta létre.
Az interszekcionalitás egy olyan ügyből származik,
amiről sok-sok éve olvastam.
Afroamerikai nők perelni próbáltak
foglalkoztatáson alapuló megkülönböztetés miatt,
és az érvelésüket a bíróság elutasította,
mert alkalmaztak és előléptettek afroamerikai férfiakat,
valamint fehér nőket is.
Ezért a bíróság nem tudta bizonyítani a faji megkülönböztetést,
mert a cégnél igenis voltak feketék. Igaz, csak férfiak.
És nem tudták bizonyítani a nemen alapuló diszkriminációt sem,
mert a cég alkalmazott, és előléptetett nőket. Bár csak fehéreket.
A probléma az volt, hogy a fekete nők nem tudtak érvényesülni,
részben azért, mert a bíróság nem látta,
hogy a rasszizmus és a szexizmus kölcsönhatása
sokszor más élményt teremtett a fekete nők számára.
És nemcsak az van, hogy engem duplán ér az elnyomás. Nem.
Valójában ebben a kereszteződésben
vannak bizonyos sztereotípiák, trópusok és nehézségek,
amikkel csak a fekete nők szembesülnek.
Amikor Serena temperamentumos egy teniszmeccsen,
vagy Michelle Obama egy beszéde során, akkor „dühös fekete nőknek” hívják őket.
Akiknek kettő vagy több elnyomott identitásuk van,
mint az őslakos nőknek, a csendes-óceáni szigetlakó nőknek,
a latinó nőknek…
Ők nemcsak egy bizonyos elnyomást élnek át,
hanem többfélét.
És ha valakinek kettőnél több ilyen azonossága van,
aki például egy transznemű, színes bőrű nő,
annak több rendszer keresztezi az életét,
az elnyomás egy sajátos formáját megalkotva.
Személy szerint két problémám van.
Vagyis két beépített problémám.
Mindig aggályoskodom. És nemcsak elméletben,
hanem gyakorlatban is aggódom
a faji felszabadulás miatt.
Ugyanakkor harcolnom kell a nemi felszabadulásért is,
mert ez a két dolog találkozik bennem.
Ez a két dolog mindenkiben találkozik,
aki nő, aki egy elnyomott csoport tagja, vagy aki egy kisebbséghez tartozik.
Pauli Murray az interszekcionalitás megtestesítője.
Felismerte, hogy a fekete nőket
faji diszkrimináció éri, mint a fekete férfiakat,
és nemi diszkrimináció, mint a fehér nőket.
Harcolt a fekete nők jogaiért
egy olyan időszakban, amikor a világ nem látta őket.
Szenvedett még a saját nemi identitásával és nemi beállítottságával is.
Murray a felnőtt életének nagy részében tesztoszteron-kezeléseket szeretett volna,
mert azt vallotta:
„A természet kísérletezik velem. Lány vagyok, de fiúnak kellene lennem.”
Rájött arra, hogy a faji és nemi diszkrimináció
jogi értelemben ugyanaz.
Mindkettő sérti a 14. módosítás törvény előtti egyenlőség rendelkezését.
Jobban hasonlítunk, mint gondolnánk.
Látunk téged, Pauli Murray. Látunk téged.
A SZÜFRAZSETT MOZGALOM - 1919
A NŐI FELSZABADULÁS MOZGALMA 1970-ES ÉVEK
Berobbant a köztudatba a női jogok mozgalma.
Összegyűltek afroamerikai-,
mexikói származású-, ázsiai-amerikai- és őshonos nők,
akik különböző polgárjogi szervezetek tagjaiként
előtérbe akarták helyezni a nemet,
mint a polgárjogi aktivizmus fontos elemét.
Érezni lehet, hogy valami izgalmas történik.
Vannak sztereotípiák, amelyek a nőket
a háztartásban tartották, távol a közélettől.
A nők küzdenek ez ellen.
Lehetsz valakinek a felesége, az anyja, a szeretője.
Bárkinek lehetsz bárkije, de te senki sem lehetsz.
Hatalmat akarunk a saját testünk és sorsunk fölött.
Jött ez a mozgalom az Egyesült Államokban,
mint a feminizmus második hulláma.
Fekete, hispán, ázsiai-amerikai és indián nők vannak itt,
akik ellenzik ezeket a törvényeket. El akarják töröltetni őket.
Nem adhatjuk fel ezt a prioritásokról szóló vitát,
és harcolnunk kell mindenért, nemcsak néhány dologért.
A hetvenes években a Női Mozgalom megerősödött,
és egy olyan Amerikáról kezdtek beszélni, ahol minden férfi és nő egyenlő.
A nők nyertek pár dolgot a 14. módosítással,
de a legtöbbet egy új módosítás törvénybe iktatásával érnék el,
ami a nemi egyenlőséget rögzítené az Alkotmányban.
Ezzel az a probléma,
hogy sosem volt alapvető elkötelezettség a nemi egyenlőség felé
magában az Alkotmányban.
Mi lényegében a 14. módosítás mostohagyerekei vagyunk.
Ezért egy saját házra van szükségünk.
AZ EGYENLŐ JOGOKRA VONATKOZÓ ALKOTMÁNYMÓDOSÍTÁS
Reméljük, hogy ma, a szavazati jog elnyerésének ötvenedik évfordulóján
véget érhet egy hosszú hadjárat
a nők felszabadításának érdekében, méghozzá a kormány által.
Már tízmillió nő támogatja ezt az intézkedést a Kongresszus előtt.
Vagyis tízmillió nő egyesült a saját szervezeteiken keresztül.
A Nemzeti Nőpárt a 26. módosításért lobbizik,
amely a törvény előtt egyenlő jogokat biztosítana a nőknek.
Ezzel a módosítással a nők most először lehetnének jogi értelemben emberek.
Szükségünk van egy saját módosításra.
Kell egy pillanat, amikor a társadalom újra összefog,
ahogyan azt vélhetően tették a 14. módosítás előtt,
és azt kellene mondaniuk, hogy: „Tévesen zártuk ki a nőket
az egyenlő állampolgárság védelméből,
ami ellentmond az amerikai állampolgárság állásfoglalásainak,
és ezt helyre kell hozni.”
A NŐI JOGOK ALKOTMÁNYMÓDOSÍTÁSÁRÓL A KONGRESSZUS SZAVAZ - 1971
Eljött az idő, amikor a nők és a férfiak
egyenlően osztozkodnak a hatalmas Amerikán.
Ez a módosítás úgy kezdődik,
akárcsak a tizennegyedik, csak a nők esélyegyenlőségére kivetítve.
Lényegében azt ismételgetik benne, hogy a nők törvény szerint egyenlők.
Tulajdonképp frissíti a 14. módosítás rasszokra vonatkozó részét,
és alkalmazza azt a nőkre.
Az ERA-t megszavazta a Kongresszus,
és kiküldték azt az államoknak, melyek háromnegyedének kellett elfogadnia.
Alkotmánymódosításnál erre szükség van.
Eddig huszonhárom állam fogadta el a női jogok alkotmánymódosítását.
Harmincnyolc államnak kell elfogadnia, hogy az törvénybe lépjen.
ERA - IGEN!
Így az ERA bejárja az országot.
Nők vonulnak fel a támogatására.
A félelem nem tarthat vissza minket.
Az egyenlő jogokra vonatkozó alkotmánymódosítás
a legmagasabb amerikai eszményt képviseli.
Minden egyes személy értékének elismerését.
Legyen szó itt nőkről vagy férfiakról.
HARMINC ÁLLAM ELFOGADTA, HARMINCNYOLCRA VAN SZÜKSÉG - 1973
A nők egyenlő jogainak módosítása
ma közelebb került ahhoz, hogy az Alkotmány része legyen,
mivel Oregon és Minnesota állam is elfogadta azt. A módosítást…
Ki gondolta volna? Beindult a dolog!
A maine-i törvényhozók ma jóváhagyták a női jogok alkotmánymódosítását.
A módosítás az Alkotmány része lesz, ha még hét állam elfogadja azt.
Aztán elértünk az utolsó pár államhoz.
És jött az ellencsapás.
Emlékeztetném önöket arra, mi történt Ádámmal,
amikor Éva rábeszélte arra, hogy harapjon az almába.
Egy átkozott jó országunk és államunk van.
Mi baj van velük? Miért kell mindig módosítani valamit?
Itt van velem a tizenhat éves lányom.
Nem akarom, hogy besorozzák.
Amint az ERA kezd egyre jobban elterjedni,
az ellenzői úgy kezdik más szemszögből bemutatni a női egyenlőséget,
ami sok amerikai embert megfog.
És ez mitől olyan hatásos?
Attól, hogy ezeket az új történeteket nemcsak férfiak mesélik, hanem nők is.
Ez egy olyan reakció volt, amit látszólag egy nő vezetett.
Nem bánunk egyenlően az emberekkel.
És súlyosan igazságtalan lenne, ha mindenkivel egyenlő módon bánnánk.
Az egyenlő jogokra vonatkozó módosítás elleni harcot
egy illinois-i hatgyermekes háziasszony, Phyllis Schlafly vezeti.
Phyllis Schlafly, az Illinois állambeli Altonból.
Phyllis… Schlafly.
Hagyjuk! Én csak gonosz Phyllisnek hívom.
Hazánk törvényei csodálatos státuszt adtak a házas nőknek.
Például törvényes joguk van arra, hogy a férjek támogassák őket.
Phyllis Schlafly több évtizeden át azt a gondolatot közvetítette,
hogy a nőknek jobb, ha védik őket.
Az amerikai nők a világ legszerencsésebb emberei.
Házasodhatnak az állami törvényekkel, mely szerint a férj támogatja a nejét.
Az ERA nem ad a nőknek semmilyen jogot, juttatást,
vagy lehetőséget, amit most nem kapnak meg.
Phyllis!
Szóval, amikor ellenezte a módosítást,
akkor azt állította, hogy nem minden nő vágyott rá.
Hogy voltak, akiket nem zavartak a nemi szerepek, akik boldogak voltak,
és hogy ez a módosítás egy családellenes, gyerekellenes,
és hagyományellenes női szerepet ösztönzött.
A levelek és a hívások többnyire
idősebb, közepes jövedelmű, konzervatív nőktől érkeztek.
A gyerekeim nézzenek fel az apjukra! Tudniuk kell, hogy ő a ház ura,
hogy ő megvéd minket. Ezért van ő nekünk. Ezért mentem hozzá. Hogy megvédjen.
Sok nő szerint a módosítás túlságosan egyenlővé teszi őket.
Ezt nem akarják. Meg szeretnék állítani az elfogadását
azokban az államokban, ahol a módosítás a törvényhozók előtt van.
Szerintem ettől a módosítástól
a nők elveszíthetik a nekik kedvező megkülönböztetéseket,
amelyek helyesek.
A republikánus párt visszavonta a támogatását
az 1980-as választásokon. Megszűnt a politikai hátszél,
és végül három állam hiányzott az alkotmánymódosításhoz.
AZ ERA-T NEM FOGADJÁK EL IDŐBEN - 1982
A női jogok módosításának elfogadásáért való küzdelem
tíz év után tegnap véget ért.
Az ERA támogatói összegyűltek a Fehér Ház előtt,
hogy gyászolják a módosítás bukását.
AZ ERA
Óriási győzelem az esélytelenség tükrében.
És mi lesz az ERA jövőjével?
Az ERA-nak nincs jövője.
IRÁNYÍTVA
Az ERA bukásának egyik következményeként van a kezünkben egy dokumentum,
ami nem vitatja azt, hogy férfi és női állampolgárokat
egyenlőnek kell tekinteni.
Megmagyarázná a kapcsolatot
az abortusz kérdése és az egyenlő jogokra vonatkozó alkotmánymódosítás között?
Először is, akik erőltetik az ERA-t és az abortuszt,
azok 98 százalékban ugyanazok.
Amerikát tekintve optimista vagyok. Hadd kezdjem azzal, hogy az országunk…
az 1980-as években, különösen ebben az évtizedben
erkölcsi és szellemi újjászületésben vesz részt.
A nyolcvanas évekre siralmas lett a helyzet.
A megújult jobboldal tört hatalomra Ronald Reagan 1980-as megválasztásával.
Volt egy igen erős ellen-mozgalom.
Az új jobboldal különféle sikereket ért el.
Például visszavontak bizonyos jogokat,
amiket az emberek a '60-as és '70-es években követeltek.
Ez a probléma beindította az embereket.
Százezren vonultak fel fél mérföld hosszan Washingtonban,
ami ezzel a legnagyobb tüntetés Amerikában az abortusz ellen.
Az abortuszkorlátozások száma durván megnőtt az utóbbi 25 évben.
Egyes helyeken nem maradt egyetlen abortuszklinika sem,
így a vidéki térségekben élő nők efféle ellátás nélkül maradtak.
A legtöbb abortuszklinika nemcsak abortusszal foglalkozik.
Egészségügyi alapellátást is biztosítanak nők számára.
Így amikor bezár egy abortuszklinika,
akkor nemcsak az abortusz lehetősége vész oda,
hanem alapvető egészségügyi ellátások is.
Sok törvényt elfogadtak,
melyek megnehezítették az abortuszklinikák működését,
melyek drágábbá tették a működésüket.
És a terv lényegében az, hogy teljesen eltüntessék őket.
LE AZ ABORTUSSZAL
Két lányom van,
akik nagyon jól tudják, mi történik körülöttük.
Politikailag tudatosak a munkám miatt.
És megoldást találni a problémákra,
optimizmust adni nekik igen nehéz dolog.
De mindennap azt mondom nekik, hogy: „Nem adom fel a harcot.
Nem tudom, mi fog történni, hogy mit hoz a jövő,
de mindennap harcolni fogok értetek, és az USA minden egyes kislányáért.”
IRÁNYÍTVA
„A kultúránk része.
Szomorú dolog, de a történelmünk része, hogy a 14. módosításnál,
ennél a remek dokumentumnál, ami annyit változtatott e nemzeten,
kezdetekben nem említették a nők státuszának változását.
Engedte egy olyan rendszer fennmaradását, ahol a nők nem szavazhattak.
Nem lehettek tisztviselők. Feleségként nem lehetett saját tulajdonuk.
Épp ezért fogom továbbra is támogatni a női jogok módosítását.
Van egy lányom és egy lányunokám.
Ismerem a történelmet.
Szeretném, ha az ország törvényhozói minden államban elismernék,
hogy tisztában vannak ezzel.
Szeretnénk kikiáltani,
hogy a nők és a férfiak a törvény előtt egyenlők.
GYERE A FEHÉR HÁZBA VASÁRNAP 3-KOR!
Szeretném látni, ahogy ez az állítás bekerül az amerikai Alkotmányba.”
IRÁNYÍTHATATLAN
Mi, amerikai emberek elvárjuk az egyenes vonalú előrehaladást.
Hogy a rossz dolgok eltűnnek, és jönnek az újak.
De az elmúlt száz évben láthattuk, hogy minden harc tartogat meglepetéseket,
hogy jöhetnek váratlan dolgok,
ellenlökések, majd haladunk előre.
Ez egy rendetlen, állandóan változó helyzet.
Számomra ma is olyan nagy a küzdelem, mint száz évvel ezelőtt volt. Csak másabb.
Nem kell nőket megmentő lovagokként gondolnunk a bíróságokra.
Fontosak számodra a reprodukciós jogok?
A legtöbb abortuszellenes törvény a korlátolt államokból érkezik.
Egy bíró elé kell állnom,
hogy ő eldönthesse azt, hogy érett vagyok-e egy abortuszhoz.
Másnak kell döntenie az abortuszhoz való jogomról,
illetve a jövőmről.
Hosszú, fárasztó megpróbáltatás volt, és egyben nevetséges is,
mert akkor nem volt ez, amikor 15 évesen megszültem a lányom.
Miért nem koncentrálunk jobban a nők állami szintű vezetésére?
Lehetnénk proaktívabbak annak érdekében, hogy ezek a korlátozó törvények
ne kerüljenek ki az állami törvényhozóktól.
Az igen az igen, a nem az nem!
Az metoo-mozgalom azt sugallja, hogy amit eddig a törvény szerint tettünk,
az nem volt elég.
Beleegyezésre mindig szükség van.
De ez a mozgalom védelmet biztosított másoknak,
és kimondták, hogy: „Ez nincs rendjén.”
Le az erőszakkal! Le az erkölcstelenséggel!
Az metoo-mozgalom felhívja a figyelmet a törvény hibáira,
majd megoldásokat követel, ám a törvényt megkerülve.
Ez az egész mozgalom a közösségi média világában történik.
Egyáltalán nem egy törvény szerint.
A férfiak miért nem tüntetnek a nők egyenlő jogaiért?
Mert a férfiak is éltek patriarchátusban.
„Adnátok egy kis hatalmat?”
Ezt kérjük a férfiaktól. És ők nem szívesen adnának belőle.
„Nem tudom, megosszam-e veled. Mégis mit kezdenél vele?”
Talán megnyugtathatom a férfiakat, ha azt mondom,
hogy ha mi, nők hatalmat kapunk, akkor mindenki életén javítunk.
- Az ő teste, az ő döntése! - Az én testem, az én döntésem!
Ha nem tudod irányítani a tested belülről,
akkor nem irányíthatod kívülről sem,
ezáltal az életed sem irányíthatod.
Ez egy női felvonulás,
ahol a feminizmus ígéretét képviseljük.
Egy nyitott, interszekcionális feminizmust,
amely felszólít minket arra, hogy lépjünk fel a rasszizmus ellen,
az iszlamofóbiával, az antiszemitizmussal és a nőgyűlölettel szemben.
Itt állok előttetek, büszke muszlim-amerikaiként.
Büszke palesztin-amerikaiként.
Ha tudni akarjátok, hogy helyes irányba tartotok-e,
akkor kövessétek a színes bőrű nőket, testvéreim!
Mi tudjuk, hol a helyünk, tudjuk, hol van az igazság,
mert amikor az igazságért harcolunk,
akkor azt mindenkiért tesszük, minden közösségért.
Virginia lett ma a létfontosságú, harmincnyolcadik állam,
amely elfogadta az 1972-es, női jogokat védő alkotmánymódosítást,
amely tiltja a nemi alapú diszkriminációt.
Azt tudni, hogy még az életem során bekerülnek a nők az Alkotmányba
egy igen büszke pillanat.
Ez egy hosszú harc volt. Évtizedekig küzdöttünk az ERA-ért.
Sok idősebb nőt ismerek, akik harcoltak érte,
és most láthatják majd a munkájuk gyümölcsét.
Rendkívül gyönyörű és inspiráló lesz.
És ez egyben egy ajándék tőlünk, a jövő női generációinak.
Az ERA beépítése az Alkotmányba
hihetetlen lépés lenne az egyenlőség országos történetében.
Ez a 14. módosítás természetes előremenetele.
Mert a nők nem azt kérik, hogy egymást irányíthassák.
A férfiakat pedig pláne.
Csak a saját életüket szeretnék irányítani.
Sok amerikai ellenállását a nők egyenlőségével szemben
részben a hagyományos házassági szerepek határozták meg.
Az a gondolat, hogy a férj határozza meg a nő életét.
Ahogy a nők megszerezték a jogaikat, már másképp tekintünk a házasságra.
És ez folyamatosan változni fog.
A házasság kibővült definíciója egy újabb, 14. módosításról szóló harchoz vezet,
ami megmutatja, hogy az nagyobb hatással van a társadalmi befogadásra,
még a szerelemnél is.
A feliratot fordította: Balla-Fábián Gerda