Højesteretsdommerne er vogtere af USA's Magna Carta,
der har fungeret som vores lands grundlæggende regeringsinstrument
i over 200 år.
Jeg ville ikke være her i dag,
var det ikke for den målbevidste indsats
fra mænd og kvinder, der holdt drømme i live.
Folk som Susan B. Anthony,
Elizabeth Cady Stanton og Harriet Tubman kommer i tankerne.
Jeg står på disse modige menneskers skuldre.
Tiden er inde! Der må ske retfærdighed.
Kvinder og mænd har lige status og værdighed for loven,
og jeg mener ikke, det er en aktivistisk opfattelse
med hensyn til fortolkningen af ligestillingsklausulen i det 14. tillæg.
Alle generationer i Amerika
skal træffe beslutninger om, hvordan de skal kæmpe
for at virkeliggøre det 14. tillæg.
Der er et konstant angreb for at fjerne de hårdt vundne rettigheder.
Reproduktive rettigheder og egen kontrol
er helt afgørende for kvinders lige borgerskab.
Du spørger mig om lige beskyttelse i forhold til individuel autonomi,
og mit svar er, at det er begge dele.
Vi går ikke tilbage.
Adgangen til abort kunne blive nægtet i USA.
Det er en verden, vi kunne være på vej mod.
En parodi på retfærdighed.
Min krop, mit valg!
Og hvis det sker, vil det være en begrænsning af det 14. tillæg,
som vi ikke har taget i betragtning før.
At staten kontrollerer kvinden,
er at nægte hende fuld autonomi
og fuld ligestilling med mænd.
HVORFOR VIL REGERINGENS MÆND KONTROLLERE KVINDERS LIV I USA?
For at blive behandlet som en lige deltager
er denne kamp i virkeligheden kampen for et mere perfekt samliv.
KONTROL
FRIHED TIL VORES SØSTRE
I de seneste år er kvindebevægelsen
blevet opildnet af en række angreb på kvinders ligestilling og frihed,
retten til at styre deres liv,
og deres ståsted som lige amerikanske borgere.
Og disse rettigheder etableres i 1970'erne af grupper af kvinder,
der ligesom kvinder i dag krævede lighed ifølge det 14. tillæg.
Pludselig gik tusinder af pæne kvinder på gaden
med krav om økonomiske rettigheder og politisk magt,
ligesom mindretalsbevægelserne i 60'erne.
Hovedkravet er ligeret. Lige rettigheder til jobs, til respekt.
Det er ikke fjollede krav.
Vi vil bare have, hvad mænd altid har haft.
Kvinderne i 70'erne bygger på modellen fra borgerrettighedsbevægelsen.
De kræver en udvidelse af brugen af det 14. tillæg
på måder, der ikke er set tidligere.
Men for at kvinder i 70'erne kunne opnå ligestilling under det 14. tillæg,
må de opnå kontrol over deres liv og deres kroppe og over den historie,
vi som amerikanere fortæller hinanden om kvinders plads i samfundet.
Jeg har tre heste, tre hunde og en kone.
-Vil du overveje rækkefølgen? -Nej, hun er det smukkeste dyr, jeg ejer.
-Du ejer? Jeg må gå. -Wow!
Jeg vil ikke have en fast kvindelig partner.
Hvis de kan udføre jobbet, er det okay,
men hvis det fortsætter, tror jeg, det vil udgøre en fare,
at politikvinder kører patrulje med betjentene.
Mænd og kvinder arbejder sammen i samfundet.
Og det har de gjort længe.
Vi ved, at der er en kamp forude
for at definere ligestilling, så kvinder og mænd er enige.
Vi er en bevægelse om magt, ikke en PR-bevægelse.
Vi udfordrer den eksisterende magtstruktur.
I 1970'erne prøver kvindebevægelsen at finde den bedste strategi
for at få domstolene til at anerkende, at forfatningen beskyttede kvinder.
Amerikanske kvinder vil se det 14. tillæg
som en ny mulighed for lige beskyttelse.
Jeg har studeret det 14. forfatningstillæg med hensyn til køn
og opfordret til, at det 14. tillæg anvendes,
eller at man bruger borgerrettighedssagerne
til at gøre det 14. tillæg klart anvendeligt
på kønsdiskrimination.
Du ved måske ikke, hvem denne person er.
Hun hedder Pauli Murray,
og hun er en af de mest geniale juridiske hjerner af sin tid.
Hun er en vigtig figur i kvinderettighedsbevægelsen
og en pioner på området, men hun bliver sjældent anerkendt.
Så jeg vil gerne løfte hende op.
Barnebarn af en slave, oldebarn af en slaveejer,
en ekstraordinær advokat.
Uanset hvilken tråd du følger i historien om borgerrettighedskampen
fra 1940'erne til 1970'erne,
leder det hele tilbage til Pauli.
Pauli Murray vokser op i Jim Crows North Carolina under dette motto:
"Bliv ikke vred, bliv klog."
Hun nægter at opgive sin plads i bussen 15 år før Rosa Parks.
Hendes juridiske argumenter, mens hun læser på Howard University,
når frem til Thurgood Marshall,
som anvender dem til at vinde Brown mod Undervisningsministeriet.
Men Pauli Murray ønsker ikke blot ligestilling for sorte amerikanere.
Hun mener, at det 14. tillæg kan udvides
til at give kvinder ligestilling i forhold til mænd.
Hun siger, at kønsdiskrimination er ligesom racediskrimination.
Stort set grundet Pauli Murrays dygtighed
opstår der en mulighed for en slags renæssance
omkring det 14. forfatningstillæg.
Befri vores søstre, befri os!
Kvindebevægelsen kom i kølvandet på borgerrettighedsbevægelsen
med sociale forandringer, social uro,
og der var et øjeblik, hvor det var tid til forandring.
Det 14. tillæg skal gælde for kvinder.
Hvordan kom vi hertil?
Er det ikke givet, at kvinder er en del af forfatningen?
Det viser sig, at kampen stammer fra før skabelsen det 14. tillæg,
nemlig fra grundlæggelsen af vores land.
AMERIKAS GRUNDLÆGGELSE, 1776
Folk siger: "Forfatningen siger dit og forfatningen siger dat."
Men forfatningen siger ikke ret meget.
RETTIGHEDSKATALOGET
Forfatningen nævner ikke engang kvinder og bestemt ikke deres rettigheder.
Abigail Adams tilskynder sin mand, John Adams,
til at huske kvinderne, men det sker ikke.
Det skal forestille en regering af "vi, folket".
Kvinder blev ikke betragtet som lige i lovens øjne.
Kvinder betød simpelthen ingenting.
Ikke fordi de ikke spurgte og talte, eller der ikke gik rygter.
Det var ikke et dokument, der skulle handle om kønsrelationer.
Da det 14. tillæg blev godkendt,
var det, der optog alle, racediskrimination.
Kvinder håber, det ikke kun gælder for afroamerikanerne, men for alle.
Så selv før borgerkrigen, før nogen havde tænkt på 14. tillæg,
havde kvinder kæmpet.
Kvinderettighedsbevægelsen ser ægteskab som et slags kvindeligt slaveri.
Og tanken her er, at kvinder ikke ejer deres eget arbejde eller deres krop.
De håber, at alle disse statusforhold bliver opløst af det 14. tillæg.
Hvis det kan skabe ligestilling mellem sorte og hvide,
hvorfor kan det så ikke skabe ligestilling mellem kvinder og mænd?
Til deres evige forfærdelse indbefatter det dem slet ikke.
Det 14. forfatningstillæg havde et formål, som ikke var ligestilling for kvinder.
Det 14. tillæg gav dem ingen rettigheder. Det bevarede status quo.
Det 14. tillæg er optaget af spørgsmålet om at afhjælpe slaveriet,
og kvinder er bare en biting.
Skaberne af det 14. tillæg var ikke feminister.
Det var en uheldig start
på kvinderettighedssagen, hvad angår det 14. tillæg.
Feminister var rasende.
"Kvinder er ikke slaver.
De er ikke blevet nægtet intelligens. De er ikke blevet fornedret.
Der er ingen fordomme mod dem på grund af deres køn.
Tværtimod bliver de respekteret, æret og elsket,
hvis de fortjener det."
For at forstå kvindernes rolle og den måde, de blev underordnet på,
skal man starte med familielovene.
Ifølge den almindelige coverture-doktrin
er mand og kones juridiske identitet den samme,
og det er mandens identitet.
Han dækker hende og er hendes offentlige ansigt i alle forhold.
Man havde ingen juridiske rettigheder eller status.
Man eksisterede ikke og kunne ikke eje noget.
Man kunne ikke deltage i en jury. Man havde ikke ret til egen løn.
Man havde ingen af livets grundlæggende borgerrettigheder.
Det er mænds job at arbejde i det offentlige rum og tjene penge.
Kvinder er generte.
De hører til i den private sfære, i hjemmet, hvor de passer på børnene.
Det var ikke kun sociale tabuer,
men formelle begrænsninger fra civilsamfundets institutioner.
En sfære for kvinder, den private, og en anden for mænd.
Offentligheden, arbejdspladsen, markedet.
Kvinder gjorde alligevel alt for at få det 14. tillæg til at gælde for dem.
BRADWELL MOD STATEN ILLINOIS, 1872
"Kvinder har ret til at tænke og handle som individer.
Hvis den store fader havde ønsket andet,
havde han placeret Eva i et bur og givet Adam nøglen."
Myra Bradwell er en kvinde, der bor i Illinois,
og hun er gift, men hun vil være advokat.
Hun tager sin sag til højesteret og hævder, at den almindelige opfattelse,
at kvinder aldrig vil kunne være advokater,
vendes på hovedet af det 14. tillæg.
Så hun hævder, at et af privilegierne eller immuniteterne som borger
efter det 14. tillæg, giver hende ret til at være advokat.
FORFATNINGSTILLÆG
Dette nye tillæg gav alle borgere personlige friheder,
hvorfor mænd og kvinder burde behandles lige under forfatningen.
Og højesteret læser teksten i det 14. tillæg og udtaler,
at det ikke er tilfældet.
Retten sagde: "Nej, staten kan diskriminere mod kvinder
på det grundlag, at kvinder adskiller sig naturligt fra mænd,
at de er mere tilbageholdende."
"Manden er eller bør være kvindens beskytter og forsvarer.
Den naturlige generthed og skrøbelighed, som hører til det kvindelige køn,
gør det uegnet til mange borgerbeskæftigelser.
Kvindernes altafgørende skæbne og mission
er at opfylde de ædle og godartede funktioner som kone og mor.
Dette er Skaberens lov."
De behøver ikke at være i offentligheden
som vælgere, som arbejdere, som noget som helst.
Deres sti er at være koner og mødre, og de skal blive på den sti.
Man kan se hele historien i denne ene opfattelse.
Alle grundene til, at kvinder er blevet anset som mindre eller anderledes.
Og de bruges alle til at afvise forsøget på at kræve lige rettigheder.
Hvis jeg var Myra Bradwell…
Når jeg hører, at fordi jeg er en kvinde, er min skæbne klar,
og min skæbne er at få børn, at være kone, at tage mig af hjemmet,
bliver jeg fuldstændig rasende.
Det, domstolen gør, er at indskrive
et dybt patriarkalsk verdensbillede i forfatningen.
Det, de lader til at sige, er: "Sådan ville Gud have det.
Det er sådan, det ender med at være.
Og hvis vi ændrer på det, ødelægger vi samfundets eksistens."
Så det bliver tydeligt, at det 14. tillæg ikke kan bruges.
DET 19. TILLÆG STADFÆSTES, 1920
EN MILEPÆL, SUFFRAGETTER VINDER
Den 26. august 1920 blev det 19. forfatningstillæg stadfæstet.
Kvinder fik ikke stemmeret før 1920. Så det tog lidt tid.
At få stemmeret havde den effekt på det svagere køn,
at de nu juridisk set var ligestillede med manden.
Kvindeforkæmperne mente, at det 19. tillæg ville nedbryde
næsten alle forhindringer for kvinders deltagelse i offentligheden.
Kvindernes stemmeret var ansvarlig for overgangen
fra kvinders plads i hjemmet til deres plads i solen.
Så kvinder får stemmeret, men det får ikke højesteret
til at genoverveje sin tilgang til det 14. tillæg og lige beskyttelse.
Mens kvinder henvendte sig til domstolene og citerede det 19. tillæg
for at udfordre andre begrænsninger,
blev de næsten universelt afvist og fik at vide af domstolene,
at det 19. tillæg gav dem stemmeret, men ingen andre særlige rettigheder.
Det handler kun om stemmeret.
Så man beder domstolene om at anerkende de nye tider,
at de skulle afvise gårsdagens patriarkat og erkende ligeretten mellem kønnene.
Og det er ene gamle, hvide mænd.
Altså gamle, hvide mænd, der er indbegrebet af en bestemt livsstil.
Det er den slags idéer, kvinder konstant kæmper imod.
Den sexistiske, kvindefjendtlige base, der er skrevet i forfatningen.
Logikken om, at loven eller staten kan beskytte kvinder,
bruges til at retfærdiggøre regler, der forbyder kvinder
at arbejde som servitricer i barer.
"Natarbejde påvirker kvinders fysiske tilstand
og truer med at svække deres særlige og naturlige funktioner,
og det udsætter dem for farer og trusler, der hører nattelivet til."
Det bruges til at retfærdiggøre beskyttende arbejdslovgivning,
der begrænser det antal timer, kvinder må arbejde om ugen.
"De skadelige konsekvenser er hårdere for kvinder end mænd
grundet deres mere delikate organisme."
Det tegner sig for en dobbeltmoral i loven,
der tillader loven at fortsætte med at lovliggøre kvinders underordnelse.
Her er, hvor slemt det blev mellem kvinder og retten.
Højesteretsbygningen var ikke altid, hvor den er nu.
I 1935 ledte regeringen efter en ejendom til deres nye hjem,
og I vil ikke tro, hvad de gjorde for at finde den.
De beslaglagde NWP's hovedkvarter.
Der er et billede af USA's regering, der overgiver en check til NWP's advokat.
Hun tænkte nok:
"Jeg tager imod pengene, men du ved, du tager fejl.
Du tager så meget fejl."
Måske er det helt passende,
at højesteret er bygget på resterne af denne bevægelse.
"I hvert land, du tager til,
hænger graden af fremskridt normalt sammen med kvinden.
Hvis man er i et progressivt land, er kvinden progressiv."
Det 19. forfatningstillæg vil ikke skabe denne verden af ligestilling.
Og så må vi vende tilbage til det 14. tillæg,
for hvilke andre valg er der på menuen?
Og det 14. tillæg er så fint med sin klausul om lige beskyttelse,
om at staten ikke kan nægte folk lige beskyttelse for loven.
LIGE BESKYTTELSE FOR LOVEN
Så kvinder må stole på, at den ubestemmelige klausul fastslår,
at forfatningen kræver ligestilling mellem kønnene.
Det er, hvad kvinderne i 70'erne er oppe imod i forbindelse med ligestilling.
Pauli Murray kender historien.
Hun ved, at det 14. tillæg aldrig før har gældt for kvinder,
men i 1950'erne vidste hun også, hvor svært det var
at vælte Jim Crow-lovene under borgerrettighedsbevægelsen,
og se, hvad hun opnåede.
Denne kvinder trækker sig ikke fra en udfordring,
når hun ved, hun gør det rigtige.
Så spørgsmålet bliver, hvordan man får domstolene til at anerkende,
at lige beskyttelse kan gælde for køn, ligesom det gjorde for racer.
"Det kunne siges, at ligesom adskilte skoler for sorte og hvide børn
i sagens natur ikke kan være lige,
er klassificering på grundlag af køn i dag urimelig og diskriminerende."
Analogien mellem race og køn bliver et selvstændigt argument.
"Jeg siger ikke, at race og køn er det samme.
Men de har visse sammenlignelige karakteristika.
Begge grupper har fælles problemer, såsom diskrimination på arbejdet
eller manglende repræsentation i regeringen."
Pauli Murray siger, at hele spørgsmålet om køn,
ligner racespørgsmålet, fordi det handler om folks uforanderlige karakteristika,
som ikke påvirker deres evne til at bidrage til samfundet,
og dette argument anvendes fuldt ud af ingen anden end Ruth Bader Ginsburg.
Jeg føler, at RBG fortjener en bedre introduktion end min.
RBG er blevet sådan et pop- og kulturfænomen,
at den, der introducerer hende, bør gøre det med…
"Det er klart, at hovedformålet med det 14. tillæg
var at fjerne racediskriminering…
ADVOKAT, 1973
…for en persons hudfarve står ikke i forhold til personens evne.
På samme måde er køn, ligesom race, et synligt, uforanderligt træk,
der ikke står i forhold til evnen."
Ginsburg var en utroligt beslutsom jødisk kvinde fra Brooklyn.
Hun læste jura på Harvard som en af ni kvinder på sin årgang.
Da hun dimitterer fra jura,
er det svært for hende at finde en dommer i landet,
som vil satse på hende,
fordi dommere på dette tidspunkt ikke ansætter kvinder.
Så hun begynder at behandle sager om kønsdiskrimination,
og det er hendes arbejde, der får domstolene til at se nærmere
på de love, der omhandler køn.
"De fleste mænd i retten forbandt ikke diskrimination i sin ubehagelige forstand
med behandlingen af kvinder.
De troede virkelig, at kvinder havde den bedst mulige verden.
Udfordringen var at opdrage mændene i dommersædet
til at forstå, at der var noget galt med den verden."
Tilbage i 1970'erne kom sager om kvinderettigheder for domstole,
der var overvældende mandlige.
Ruth Bader Ginsburg siger:
"For at få sympati og opmærksomhed fra disse mandlige højesteretsdommer
må jeg vise dem en anden person og fortælle dem en anden historie."
Så hun vælger mandlige sagsøgere, der bliver kønsdiskrimineret.
I 1973 i sagen Frontiero mod Richardson
er Sharon Frontiero i militæret, og hun får ikke boligtilskud for sin mand,
og det gør de andre mandlige officerer.
Hun går ned på lønkontoret og siger: "Det er sært, gutter."
Og de svarer: "Det er ikke sært, Sharon."
Hvis man var ægtefælle til et mandligt luftvåbenmedlem,
fik man automatisk forsørgertillæg.
Men hvis man var en mand, der var gift med et luftvåbenmedlem.
skulle man bevise, at man var afhængig af sin ægtefælle.
Så her var der en mand, der udfordrede en kønsbestemt lov
og sagde, at den var i strid med klausulen om lige beskyttelse.
Og de vandt.
Dommer Brennan skriver rettens udtalelse,
og han starter med at skrive om rettens historiske kønsbaserede beslutninger.
"Kvindernes position er blevet bedre i de seneste årtier.
Alligevel kan det næppe betvivles, at kvinder stadig diskrimineres
i vores uddannelsesinstitutioner, på arbejdsmarkedet og i politik.
Vores nation har en lang, uheldig historie med kønsdiskrimination.
Traditionelt blev forskelsbehandlingen rationaliseret med romantisk faderlighed,
der ikke satte kvinder på en piedestal, men i et bur.
Med disse overvejelser i tankerne,
må vi konkludere, at klassificeringer baseret på køn,
som dem, der baseres på race, fremmedhed eller national oprindelse,
generelt er tvivlsomme."
Så klausulen for lige beskyttelse giver mulighed for at sige:
"Man kan ikke bare behandle mænd og kvinder forskelligt.
De har faktisk ret til at blive behandlet på samme måde."
Den fortolkning fører til dramatiske ændringer i loven.
Men den håndterer ikke alle de mange situationer,
hvor mænd og kvinders forhold ikke er de samme.
Kvinders ligestilling hænger sammen med deres kontrol over egen krop.
Men på det tidspunkt og årtier før så domstolene ikke sådan på det.
For at opnå reproduktive rettigheder ifølge det 14. tillæg
får kvinder brug for en helt ny juridisk strategi.
BUCK MOD BELL, 1927
Det 14. forfatningstillæg er blevet citeret igen og igen
i en række sager om reproduktive rettigheder.
Måske er den mest markante Buck mod Bell,
hvor staten Virginia steriliserer,
altså opererer og lukker æggelederne på Carrie Buck.
Og hun sagsøger for rettighedsnægtelse, fordi det blev gjort uden hendes samtykke.
Det, højesteret beslutter, bygger på en nedladende idé om,
at forplantning er kvinders eneste funktion,
og at staten derfor har ret til at styre og kontrollere den.
Det sker samtidigt med Virginias vedtagelse af loven om raceintegritet.
Den er skrevet af Virginias racehygiejnestyrelse
og skal bevare det bedste af den hvide race.
Den forbyder hvide at gifte sig med andre racer.
Det er en racehygiejnelov.
Hvis du ikke var velhavende, hvid, gift og ejede noget,
så havde du sikkert problematiske gener, ifølge den racehygiejniske videnskab,
hvorfor du ikke burde have ret til forplantning.
Den berømte højesteretsdommer, Oliver Wendell Holmes,
skriver udtalelsen i Buck mod Bell,
og han siger, at staten Virginia har fuld autoritet
til at ordinere sterilisering af evnesvage personer.
Og det er en chokerende udtalelse i sin afstumpethed.
"Tre generationer af tåber er nok."
Det er svært at høre på, selv nu.
Det strider ikke mod Carrie Bucks retssikkerhed,
og højesteret siger, at staten har lov til at gøre det.
Det er ikke i strid med det 14. tillæg.
Hvorfor tror mænd, kvinder skal kontrolleres og beskyttes?
Fordi kvinder ansås som ejendom, som ikke kan beskytte sig selv.
En chaiselong kan ikke bekæmpe en tyv.
Mænd baserer undskyldningen på biologi.
Mænd ser kvinder som mindre og derfor svagere.
Svage sind, sarte kroppe…
I lang tid involverede de fleste jobs tungt arbejde.
Manden var stærkere, og det var det. Diskussionen er slut.
Men i 1920'erne begynder det at ændre sig. Hvorfor?
Teknologi.
Med teknologiens udvikling bygger arbejdet ikke længere på styrke.
Mænds undskyldning for dominans er væk.
En kvinde er ikke ejendom, hvis hun er fabriksarbejder.
Det kan en chaiselong ikke.
Industrirevolutionen starter nedtællingen mod ligestilling,
alle er med i nedtællingen,
og det bliver bare ved.
Telefon, skrivemaskiner, computere…
Ja, mange af de første computeringeniører var kvinder.
Og det vigtigste teknologiske fremskridt af alle er prævention.
Før præventionen skulle kvinder bære op til ti graviditeter.
Ti!
Jeg besvimer næsten ved tanken. Giv mig en chaiselong, tak!
Når kvinder kan vælge, om og hvornår de vil have børn,
banes vejen til ligestilling automatisk.
GRISWOLD MOD CONNECTICUT, 1965
I Connecticut var der en lov, der forbød brugen af præventionsmidler,
og loven havde eksisteret siden sidst i 1800-tallet.
Estelle Griswold bliver generaldirektør
for Planned Parenthood League i Connecticut,
og hun er energisk og klar til at gå i kamp
for at fjerne loven.
Så hun åbner en svangerskabsklinik, og hun er fra starten af meget højrøstet.
Hun deler løbesedler ud.
Vil du have pessar eller p-piller? Du kan få det hele her.
Vi rådgiver, vi distribuerer, vi bryder loven.
Hun forsøger at blive anholdt.
Jeg synes, det er tydeligt, at loven ikke kan håndhæves.
Vi fortsætter,
måske ulovligt,
men vi fortsætter vores uddannelsesprogram.
Få dage senere får hun sit ønske opfyldt,
og Griswold mod Connecticut er på vej til højesteret.
Vi hævder, at lovens diskriminerende karakter
udgør en berøvelse af rettigheder mod invasion af privatliv
i det ægteskabelige forhold.
Retten med dommer William O. Douglas, der udtaler sig på flertallets vegne,
klynger sig til logikken om ægteskabets privatliv.
"Ville vi lade politiet undersøge de hellige ægteskabelige soveværelser
for at finde tegn på prævention?"
Og den vision, Big Brother i dit ægteskabelige soveværelse,
motiverede retten til at sige, at staten ikke kan gøre det.
Da fødtes retten til privatliv.
William O. Douglas har skrevet flere bøger, rejst mere,
vandret mere end nogen anden dommer.
Han har også været gift flere gange. Hans nuværende kone er Cathleen Heffernan.
Da de blev gift, var hun 23 år gammel. Han var 67.
Det er hans fjerde ægteskab, de sidste tre med yngre kvinder.
Kongresmedlemmer har holdt indignerede taler om dette.
Douglas svarer, at hans privatliv er hans egen sag.
Det overrasker nok ikke,
at dommer Douglas henviser til privatlivets fred på dette tidspunkt.
Han er i sit tredje ægteskab. Så han tror virkelig på privatliv.
Han ved meget om det.
Douglas' problem er,
at denne ret til privatliv ikke findes decideret udtrykt i forfatningen.
Douglas begynder at overveje denne idé og bemærker,
at begrebet privatliv skal være en del af forfatningen,
ellers er andre forfatningsmæssige rettigheder meningsløse.
Det tredje tillæg, som forbyder at huse soldater i hjemmet,
giver ingen mening, medmindre har en forventning om,
at individer har privatliv i deres hjem.
Så højesteret forbinder retten til privatliv
med det 14. tillægs klausul om retssikkerhed.
Det er ret vigtigt, fordi det er det,
kvinderettighedsforkæmpere har kæmpet for og fortsat vil kæmpe for.
Og denne nye idé om privatliv skal til at bruges på en helt ny måde.
GRISWOLD MOD CONNECTICUT, 1965
ROE MOD WADE, 1973
Første i nummer 7018, Roe mod Wade.
Norma Jean McCorvey. Hun går til en læge for at få en abort,
og han siger, det er umuligt i Texas. Det er imod loven, en forbrydelse.
Hendes advokat tager sagen op
og anklager staten Texas for brud på retten til privatliv,
baseret på det 14. tillæg.
Retten har tidligere udtalt, at betydningen af retten til privatliv
må være individets ret til at tage egne beslutninger.
Jane Roe påstod, at en kvinde har ret til abort
under graviditetens varighed.
Højesteret så en modstrid mellem kvindens interesse
i at kontrollere afgørelser om reproduktion og et fosters interesser.
Og selvfølgelig kan fosteret ikke hævde sig,
så staten forsvarer dets interesser.
Vi beder ikke retten om at afgøre, at abort er godt.
Vi er her for at hævde, at en kvindes beslutning
om at fortsætte eller afslutte en graviditet, bør tages af kvinden selv.
Godaften. I en skelsættende dom har højesteret i dag legaliseret abort.
Beslutningen om at afslutte en graviditet
tilhører kvinden og hendes læge, ikke regeringen.
ARTIKEL XIV
Idéen om frihed er vigtig.
LIV, FRIHED ELLER EJENDOM
Det er ikke, fordi det 14. tillæg tydeligt inkluderer retten til abort.
Men det bliver en løbende udvikling.
Den privatlivslogik, der blev annonceret i Griswold, udvides.
Og højesteret siger: "Jeg ved ikke, hvornår livet begynder."
Retten siger, at ingen har styr på det.
Så det, retten i bund og grund siger, er:
"I får retten til privatliv i starten af graviditeten.
Der bestemmer I selv, men i den senere del af graviditeten
kan staten bestemme over jeres krop, hvis den ønsker det."
Så man går fra prævention til ægtepar
til retten til at vælge, om man skal have en abort eller ej.
Tingene afsløres et skridt ad gangen.
Det ligner måske ikke en indlysende vej, men det er forfatningens proces.
En ekstraordinær begivenhed.
Og jeg tror, at den 22. januar 1973 bliver en historisk dag.
BRØD OG ROSER
Kombinationen af adgang til prævention og adgang til abort ændrer kvinders liv.
I tiden efter Griswold og Roe færdiggør flere kvinder gymnasiet,
og går videre på fagskoler og universiteter,
og flere går ind i arbejdsstyrken.
STEM
Kontrol over reproduktion er helt afgørende for,
at kvinder kan deltage i landets økonomiske liv som lige borgere.
Så vi er gået fra, at regeringen kontrollerer alle aspekter af kvindeliv,
til at regeringen begynder at beskytte kvinders frihed.
Men føler alle kvinder fremskridtene på samme måde?
Sorte kvinder måtte ikke protestere og marchere med de hvide kvinder.
STEMMERETSBEVÆGELSEN, 1919
Eller hvis du vil marchere med os, må du marchere bagerst.
Stemmeretsbevægelsen prioriterer virkelig kønsspørgsmålet
og ser ikke racespørgsmålet tydeligt
og er ikke villig til at bringe disse to problemstillinger sammen.
Vi kommer til jeres problem senere.
Lad os vinde først, så kommer vi til jer, for jeres problem er i vejen.
Det er langsomt og ikke effektivt.
Vi når det aldrig, hvis vi skal løse alle dine problemer.
Sorte kvinder bor ved vejkrydset, som vi plejer at sige,
mellem problemerne med køn og race.
Intersektionalitet er ikke et nyt koncept,
men formuleringen af det blev givet af en sort forsker i jura,
Kimberlé Crenshaw.
Det er nok ikke tilfældigt, at mange først lige har hørt om det,
når det kom fra en sort kvinde.
Intersektionalitet stammer fra en sag, jeg læste for mange år siden,
da afroamerikanske kvinder forsøgte at anlægge sag
på grund af jobdiskrimination,
og deres argument blev afvist af retten, der behandlede kravet,
fordi afroamerikanske mænd blev hyret og forfremmet,
og hvide kvinder blev hyret og forfremmet.
Retten fandt ikke bevis for racediskrimination,
fordi firmaet behandlede sorte okay, selv om det kun var mænd.
Og der er ikke bevis for kønsdiskrimination,
fordi firmaet hyrede og promoverede kvinder, omend hvide.
Så problemet var, at sorte kvinder ikke kunne gøre krav på egen hånd,
til dels fordi retten ikke kunne se, at samspillet mellem racisme og sexisme
mange gange skaber en anden oplevelse for sorte kvinder.
Min undertrykkelse er ikke kun dobbelt, den er ikke bare gange to.
Men i det skæringspunkt er der visse stereotyper, fordomme og vanskeligheder,
som kun sorte kvinder møder.
Når Serena er passioneret i tennis,
eller Michelle Obama passioneret holder en tale,
er vi "den vrede sorte kvinde".
Folk, der har to eller flere undertrykte identiteter…
Det har indianerkvinder, og det har asiatiske kvinder
og latinamerikanske kvinder.
De oplever ikke kun summen af deres undertrykkelse,
men forskellige slags undertrykkelse.
Og hvis der er en, der har mere end to af de identiteter,
en farvet transkvinde, for eksempel,
så krydses flere systemer i hendes liv og skaber en unik type undertrykkelse.
Jeg har personligt to problemer, der er iboende.
Jeg må altid overveje, ikke bare i teorien,
men jeg må være involveret i og beskæftiget med
racefrigørelse,
men jeg må også personligt tænke på seksuel befrielse,
fordi de to mødes i mig, som jeg ofte siger.
De to mødes i individer,
som både er kvinde og medlem af en undertrykt gruppe eller et mindretal.
Pauli Murray er indbegrebet af intersektionalitet.
Hun anerkendte, at sorte kvinder racediskrimineres ligesom sorte mænd,
og kønsdiskrimineres som hvide kvinder.
Hun sloges for sorte kvinders rettigheder, mens verden ikke så sorte kvinder,
og kæmpede med sin egen kønsidentitet og seksuelle orientering.
Som voksen ønskede Murray testosteronbehandling, men afvistes,
mens hun tænkte på, om hun var
"et af naturens eksperimenter, en pige, der burde have været dreng."
Pauli indså, at race- og kønsdiskrimination
juridisk set er det samme,
at de begge er i strid med klausulen om lige beskyttelse.
Vi er alle mere ens, end vi tror.
Vi ser dig, Pauli Murray.
STEMMERETSBEVÆGELSEN, 1919
Der er en kvinderettighedsbevægelse, som virkelig eksploderer.
Og en masse afroamerikanske kvinder,
latinamerikanske og asiatiske og indianerkvinder
samles i borgerrettighedsorganisationer og kæmper for fokus på ligestilling
som et vigtigt træk i borgerrettighedsaktivismen.
Det føles, som om der sker noget spændende.
De stereotyper, der har holdt kvinder i hjemmet uden for det offentlige liv…
Kvinder sætter sig imod dem.
Du kan være nogens kone, nogens mor, nogens elsker.
Du kan være nogens, men du kan ikke være nogen.
Vi vil have kontrol over vores egne kroppe og skæbner.
Og der er en bevægelse rundt om i USA,
der opstår som en anden bølge af feminisme.
Og sorte, latin- og asiatiskamerikanske og indianerkvinder,
vi har mest grund til at gå imod de love og få dem fjernet.
Vi kan ikke gå ind i en diskussion om prioritet,
og vi må kæmpe for alle disse ting, ikke blot nogle af disse ting.
I 70'erne, som kvindebevægelsen forstærkes,
begynder den at fortælle en historie om et Amerika, hvor alle er lige.
Og selvom kvinder har opnået fremskridt under det 14. tillæg,
er den bedste måde at bekræfte det på at stadfæste en ny ændring,
der officielt vil indlemme ligestilling i forfatningen.
Problemet er, at der aldrig har eksisteret et fundamentalt engagement i ligestilling,
som er indskrevet i forfatningen.
Vi er på en måde det 14. tillægs stedbørn.
Så vi har brug for vores eget hus.
LIGESTILLINGSTILLÆG, 1970
Vi håber, at 50-årsjubilæet for afstemningen
vil markere afslutningen på hele den lange kamp
for kvinders frigørelse ved regeringens handlinger.
Vi har nu ti millioner kvinder, der støtter initiativet for kongressen.
Det er ti millioner kvinder forenet gennem deres organisationer.
National Woman's Party arbejder for det 26. tillæg,
som skal sikre kvinder lige rettigheder for loven.
Det tillæg ville gøre kvinder til juridiske personer for første gang.
Vi behøver vores eget tillæg.
Vi har brug for et øjeblik, hvor samfundet står sammen igen,
som det formodentlig gjorde under det 14. tillæg,
for at sige, at kvinder fejlagtigt har været udelukket
fra beskyttelsen af lige statsborgerskab.
Det er i strid med statsborgerskabets dybeste forpligtelser,
og det må ordnes.
ERA SENDES TIL AFSTEMNING I KONGRESSEN, 1971
Nu skal kvinder og mænd have lige del i Amerikas storhed.
Det tager sprogligt udgangspunkt i det 14. tillæg,
men udformes med ligestilling for øje og gentager,
at kvinder er ligestillede ifølge loven.
Så det opdaterer den racemæssige ramme for det 14. tillæg
og får det til at gælde for kvinder.
Kongressen stadfæster ligestillingstillægget
og sender det til staterne, hvor tre fjerdedele skal godkende det
for at kunne ændre forfatningen.
Treogtyve stater har godkendt ligestillingstillægget til forfatningen.
Otteogtredive stater må godkende det, før det bliver lov.
JA TIL ERA!
Bevægelsen krydser hele landet.
Organiseret af kvinder.
Frygt må ikke stoppe os nu.
For ligestillingstillægget repræsenterer det højeste amerikanske ideal,
at anerkende hvert enkelt individs værdi.
Hver kvinde såvel som hver mand.
TREDIVE STATER AF 38 NØDVENDIGE GODKENDER, 1973
Tillægget om ligestilling for kvinder
kom to skridt tættere på at blive en del af forfatningen i dag.
Det blev godkendt af Oregon og af Minnesota.
Ændringen er stadfæstet…
Ved I hvad? Det går ret godt.
Maine godkendte i dag ligestillingstillægget.
Tillægget bliver en del af forfatningen, hvis syv stater godkender det.
Og så kommer vi til de sidste stater
og tilbageslag.
Jeg minder jer om, hvad der skete med Adam,
da han lod Eva overtale ham til at bide i æblet.
Vi har et godt land og en god stat.
Og hvad så? Hvorfor skal vi altid rette på tingene?
Jeg har en 16-årig datter her. Jeg vil ikke have hende indkaldt.
Mens tillægget bevæger sig derudad,
fortæller modstanderne en anden historie om ligestilling,
der giver genklang hos mange amerikanere.
Og den mest effektive del?
Den nye historie fortælles ikke kun af mænd.
Kvinder fortæller den også.
Og det er et tilbageslag, der ser ud til at være ført af en kvinde.
Vi behandler ikke folk lige,
og det ville være helt uretfærdigt at behandle dem lige.
Kampen mod ligestillingstillægget ledes
af en husmor og mor til seks fra Illinois, Phyllis Schlafly.
Phyllis Schlafly fra Alton, Illinois.
Phyllis Schlafly.
Glem det.
Jeg siger bare "onde Phyllis".
Vores love giver en vidunderlig status til den gifte kvinde.
For eksempel har hun ret til at blive underholdt af sin mand.
Phyllis Schlafly var resultat af den ældgamle idé,
at kvinder bør beskyttes, ikke være lige.
Amerikanske kvinder er de heldigste, der nogensinde har levet.
De kan blive gift, og statslovene befaler, at manden forsørger sin kone.
Ligestillingsstillægget giver ikke kvinder nye rettigheder, fordele eller muligheder.
Phyllis.
Så da hun modsatte sig ligestillingstillægget,
gjorde hun det klart, at ikke alle kvinder ønskede det.
De havde ikke noget imod kønsroller. De var glade for deres liv,
og ligestillingsstillægget var antifamilie, antibørn,
og anti-traditionelle kvinderoller.
Brevene og opkaldene kom især fra ældre, middelklasse, konservative kvinder.
Mine børn skal se op til deres far. De skal vide, at han er lederen af huset
og kan beskytte os.
Derfor har vi ham, derfor giftede jeg mig med ham.
Flere sagde, tillægget vil gøre dem for lige.
Det ønsker de ikke, og de vil stoppe godkendelsen
i de stater, hvor tillægget stadig ligger hos lovgiverne.
Jeg tror, at en ændring kan føre til,
at kvinder mister positiv diskrimination, som er korrekt.
Det republikanske parti trak sin støtte tilbage
i sit partiprogram ved valget i 1980.
De politiske vinde var vendt,
og i sidste ende manglede der tre stater.
ERA IKKE VEDTAGET, 1982
Kampen for ligestillingstillægget endte i går efter ti år.
Tilhængere af ligestillingstillægget samledes foran Det Hvide Hus
for at sørge over nederlaget.
En fantastisk sejr mod utrolige odds!
Og hvad med ERA's fremtid?
ERA har ingen fremtid.
KONTROL
KONTROLLERET
En konsekvens af, at ERA ikke godkendtes,
er, at vi stadig har et dokument, der ikke siger,
at mandlige og kvindelige borgere må forstås som fuldstændigt lige.
Kan du forklare forbindelsen
mellem abortspørgsmålet og ligestillingstillægget?
Først og fremmest er dem, der ønsker ERA, og dem, der er for abort,
omkring 98% de samme mennesker.
Jeg tror på Amerika.
Jeg vil gerne sige, at jeg føler, at Amerika,
især nu i 1980'erne…
KONSERVATIV AKTIVIST
…oplever en moralsk og åndelig genfødsel.
I 1980'erne begynder tingene at se ret dystre ud.
Det nye højre er ved magten med valget af Ronald Reagan i 1980.
Der er en stærk tilbagebevægelse.
Man har det nye højre med masser af succes
med hensyn til at afvise nogle af de rettigheder,
folk havde krævet i 60'erne og 70'erne.
Sagen vinder dog i styrke.
Et hundrede tusind mennesker marcherer gennem Washington
ved den største demonstration mod abort i Amerika.
Antallet af abortbegrænsninger er steget i de sidste 25 år.
I nogle retskredse er der en enkelt abortklinik tilbage,
sådan at kvinder i staternes landområder står uden noget udbud.
Og mange abortudbydere er ikke kun abortudbydere,
men leverandører af standard sundhedspleje for kvinder.
Så når en abortklinik lukker, er det ikke kun tabet af den tjeneste,
men af grundlæggende sundhedstilbud.
Og der er blevet vedtaget mange love, som gør det sværere for udbydere
at operere, og også dyrere,
og planen er simpelthen at lovgive det hele væk.
STOP ABORT NU
Jeg har to døtre, som er helt klar over, hvad der sker omkring dem.
De er politisk bevidste på grund af mit arbejde.
Og at kunne tilbyde nogle løsninger, tilbyde optimisme, betyder meget for mig.
Men jeg siger til dem: "Jeg vil stå op og kæmpe hver dag.
Jeg ved ikke, hvad fremtiden vil bringe,
men hver eneste dag vil jeg kæmpe for jer og for hver eneste lille pige i USA."
KONTROLLERET
"Det er en del af vores historie.
En trist del af vores historie, men uden tvivl en del af den,
at det 14. tillæg, det store tillæg, der ændrede så meget i dette land,
ikke var bestemt af dets skabere til at ændre kvinders status.
Det muliggjorde et system, hvor kvinder ikke kunne stemme
eller bestride et embede.
Var de gift, kunne de ikke have egen ejendom.
Jeg er fortaler for ligestillingstillægget af denne grund.
Jeg har en datter og et barnebarn. Jeg kender historien.
Jeg vil have landets lovgivere og alle staterne
til stå op og sige, at de kender historien.
Vi vil på det kraftigste påberåbe, at kvinder og mænd er lige for loven.
KOM TIL DET HVIDE HUS PÅ SØNDAG
Jeg vil gerne se netop den erklæring i den amerikanske forfatning."
UKONTROLLERBAR
Noget, vi tror som amerikanere, er, at fremskridt er lineært.
At dårlige ting falder væk og nyt fyldes ind.
Men de sidste hundrede år viser os, at kampene tager ny form,
sager springer frem i andre retninger.
Tilbageslag kommer, fremskridt sker.
Det er en rodet, evigt skiftende situation.
Og for mig er kampen lige så vigtig, som den var for 100 år siden.
Bare anderledes.
Vi skal ikke tænke på domstolene
som riddere på hvide heste, der kommer for at redde kvinder.
Hvis du ønsker reproduktive rettigheder,
så findes den mest restriktive lovgivning om abort i restriktive stater.
Jeg måtte gå for en dommer,
så han kunne beslutte, om jeg var moden nok til at få en abort.
Min ret til en abort var op til andres syn på mig og min fremtid.
Det var en lang, udmattende prøvelse, og endnu mere latterlig,
fordi det ikke var sådan, da jeg blev mor som 15-årig.
Hvorfor fokuserer vi ikke mere på at få kvinder til at stille op?
Vi bør være mere proaktive for at sikre, at disse begrænsende love
aldrig nogensinde bliver foreslået.
Ja betyder ja, og nej betyder nej!
Me Too antyder, at det loven har gjort, virkelig har været utilstrækkeligt.
Det var aldrig okay uden samtykke.
Men Me Too har gjort det muligt for folk at stå op og sige: "Det er ikke okay."
Stop volden, stop voldtægten!
Me Too-bevægelsen gør opmærksom på lovens fiasko
og kræver løsninger, men uden for loven.
Jeg mener, Me Too foregår i de sociale medier.
Det sker ikke i juraen. Slet ikke.
Hvorfor higer mænd ikke efter at give kvinder ligestilling?
Fordi mænd også har levet i patriarkatet.
At bede nogen om lidt af deres magt…
Det er det, vi gør mod mænd, og de ved ikke, om de vil.
Om de vil dele magten. Og hvad vil vi med den magt?
Og jeg håber, at jeg måske kan berolige mænd
ved at love, at når vi får magt, vil vi forbedre alles liv.
-Hendes krop, hendes valg! -Min krop, mit valg!
Hvis du ikke kan kontrollere din krop fra huden og ind,
kan du ikke kontrollere den fra huden og ud,
og du kan ikke kontrollere dit liv.
Dette er en kvindemarch.
Og denne kvindemarch repræsenterer løftet om feminisme,
om inkluderende og intersektionel feminisme,
som opfordrer os til at deltage i modstanden mod racisme,
mod islamofobi, mod antisemitisme,
mod kvindehad.
Jeg står her foran jer, en uapologetisk muslim-amerikaner…
…en uapologetisk palæstinensisk-amerikaner.
Hvis du vil vide, om du går den rigtige vej,
så følg farvede kvinder, søstre og brødre.
Vi ved, hvor vi skal hen, og vi ved, hvor retfærdighed er,
for når vi kæmper for retfærdighed,
kæmper vi for det for alle mennesker, for alle vores samfund.
Virginia blev i dag den vigtige 38. stat,
der vedtog ligestillingstillægget fra 1972,
som ulovliggør kønsdiskrimination.
At vide, at kvinder i min livstid ville blive en del af forfatningen,
ville være et stolt øjeblik.
Det har været en lang kamp, en årtier lang kamp for ERA.
Jeg kender mange af kvinderne, mange er ældre nu,
som kæmpede for det, og at de så frugten af deres arbejde,
det ville være så smukt og inspirerende.
Og det er også en gave til kommende generationer af kvinder.
At få ligestillingstillægget ind i forfatningen
ville være et utroligt skridt fremad i vores historie om ligestilling.
Det er det 14. tillægs naturlige udvikling,
for i sidste ende beder kvinder ikke om kontrol over hinanden,
bestemt ikke kontrol over mænd,
men bare kontrol over deres eget liv.
Mange amerikaneres modstand mod ligestilling
er delvist defineret af traditionelle ægteskabsroller,
idéen om, at en ægtemand vil definere en kvindes liv for hende.
Da kvinder har fået rettigheder, er vores forståelse af ægteskab ændret,
og den ændrer sig fortsat.
Den udvidede definition af ægteskab fører til endnu en kamp om det 14. tillæg,
der viser, at tillægget kan være en endnu større kraft for inklusion,
ja, for kærlighed.
Tekster af: Else Katrine Nielsen