Proč sem?
Proč do Ameriky?
Tak jako řada imigrantů
přišli mí rodiče do Států…
HEREČKA, AKTIVISTKA
…za lepším životem.
Byla to…
země příležitostí.
Přistěhovalci tu mohli najít mír a založit rodinu,
vybudovat domov.
Do Ameriky jsem přišel v deseti letech.
Pro rodiče symbolizovala mír a příležitost.
AKTIVISTA, BENEFICIENT DACA
A zářnou budoucnost.
Naši si vybrali Ameriku, aby mi zajistili příležitosti…
OBČANSKOPRÁVNÍ AKTIVISTKA
…které bych v Palestině neměla.
Vybrali si Ameriku z ekonomických důvodů, kvůli práci,
a protože v téhle zemi můžu být hrdá muslimka.
Naši nás do USA přivedli za lepšími příležitostmi.
Hlavně za lepším vzděláním pro mě a mé mladší bratry.
Když jsem byla malá, rodiče to tu milovali.
Takže jsem vyrůstala s myšlenkou, že mám obrovské štěstí,
že můžu být tu a že jsem měla možnost
se tu narodit.
A splnila Amerika tvá očekávání?
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Čtrnáctý dodatek je slib.
Ochrany, rovnosti, řádného procesu a svobody.
Říká, že si v této zemi každý může vybudovat lepší život pro sebe
a svou rodinu.
Představuje si Ameriku jako zemi schopnou změny a růstu.
A slibuje to všem na americké půdě, nejen občanům.
Autoři 14. dodatku zvolili záměrně slovo osoba.
Každý na americké půdě tak má zaručena svá základní práva.
Slovo osoba nám připomíná, že jsme všichni lidé.
Všichni jsme lidské bytosti hodné empatie a důstojnosti.
Čtrnáctý dodatek chrání všechny osoby v jurisdikci USA.
PROFESOR PRÁVA
A zaručuje jim řádný proces a stejnou ochranu zákonů.
Dodatek záměrně používá termín „osoba“, a ne „občan“.
To je důležitý rozdíl.
Znamená to, že se ty ochrany vztahují na všechny,
stálé obyvatele, imigranty…
Rozdíl mezi tím, kdo je osoba a kdo občan,
je předmětem velkých debat.
KDO JSOU LIDÉ AMERIKY?
Je to součástí boje. Kdo se počítá? A jak?
Jak už jsme tolikrát viděli,
rozdíl mezi slovy 14. dodatku a tím, co Amerika udělá,
může být obrovský.
Tahle propast mezi sliby 14. dodatku a činy Ameriky
jedné skupině lidí často připadá jako nepřekonatelná překážka.
A to imigrantům.
RODINY NEMAJÍ HRANICE
STOJÍM ZA DACA
Přistěhovalci jsou nedílnou součástí USA.
NÁRODNÍ CENTRUM PRO IMIGRAČNÍ PRÁVO
Dělají toho pro naši zemi tolik.
Imigrace je jednou z předností USA.
Pomohla zemi vybudovat, přivést sem mládež.
Jsme součástí této země,
naše jídlo, naše kulturní tradice.
Imigrace přivádí talent, čísla, spotřebitele, výrobce
a naši zemi posiluje.
SPOLUZAKLADATEL
To díky nám je tahle země lepší.
Chceme být součástí jejího slibu.
Nepoznala bych tuhle zemi,
kdyby to nebyla taková směs kultur.
Jsem ráda, že nejsme všichni stejní.
Lidé přicházejí do Států, aby se stali legálními občany.
V podstatě slibují věrnost ústavě.
Ústava je ve Spojených státech sjednocujícím prvkem.
Myslím, že lidé, kteří v sobě vidí vlastence,
by si měli uvědomit, že imigrace je jen spousta lidí říkajících:
„Děláte to dobře! Žijete ve skvělé zemi!“
To je…
Existuje větší pochvala?
SLIB
Když Otcové zakladatelé uvažovali o občanství,
nepomýšleli na ženy, etnické menšiny.
Šlo o velmi úzké pojetí toho…
HISTORIČKA
…kdo může být plnoprávným občanem USA.
Občanská válka, osvobození otroků a 14. dodatek
ale zásadně změnily možnosti začlenění lidí mezi americké občany.
Klauzule 14. dodatku přiznávající občanství dle místa narození
je naprosto stěžejní.
Posunula nás od národa bílých osadníků k budoucnosti,
ve které je v naší demokracii možná rozmanitost.
AMERICKÝ SENÁTOR
„Mnou navrhovaná změna pouze vyslovuje to, co už považuji za zákon této země.
Že každý člověk narozený na území Spojených států
a podléhající jejich jurisdikci
je dle přirozeného a národního práva
občanem Spojených států.“
Dnešní americká mozaika kultur a komunit
za mnohé vděčí 14. dodatku a jeho vymezení občanství,
které říká, že každý, kdo se tu narodí, sem patří.
Otevřenější formulace snad není možná.
A je to tak radikální myšlenka,
že i po 150 letech lidi zvedá ze židle.
MEXIČANY NA SVÉM POZEMKU NECHCI
Občanství dle místa narození.
Toto nabytí občanství bylo vždy součástí zvykového práva USA.
Ale teď je pod palbou.
Čtrnáctý dodatek je sporný.
Znamená 14. dodatek opravdu i to,
že se americkým občanem stává kdokoli, kdo se narodí v USA?
Čtrnáctý dodatek mluví jasně.
Měli bychom to změnit.
Podněcuje to nelegální imigraci.
Je to zákon země. Je to v ústavě.
Nepoškozuje zákon pomáhající získat občanství skrze dítě zemi?
Americké občanství se tím devalvuje.
Stovky tisíc dětí narozených nelegálním přistěhovalcům
se každý rok automaticky stávají občany Spojených států.
Může za to šílená, bláznivá politika, se kterou můžeme skoncovat.
Tato debata se dotýká našich nejhlubších amerických obav.
Pro koho je Amerika?
U 14. dodatku se naše země poprvé potýkala s významem občanství.
Byl sepsán hlavně proto,
aby po občanské válce zajistil práva černochům.
Brzy ale posunul americký práh začleňování ještě dál tím,
že pokrýval i imigranty.
Nejen ty z Evropy přijíždějící na Ellis Island,
ale také novou skupinu imigrantů na západě.
Tady to je, pánové.
Čisté kalifornské zlato.
Propána!
Je ho tam víc?
ZLATÁ HOREČKA
Národ zasáhla epidemie zlaté horečky.
ZLATÝ DŮL
ZLATO
Roku 1848 bylo v Kalifornii objeveno zlato
a oči Ameriky se obrátily na západ.
Během kalifornské zlaté horečky
začali do Spojených států poprvé ve velkém přicházet lidé z Číny.
Vláda se mezitím spojila s průmyslovými titány,
rozhodli se pokrýt celou zemi železnicí,
aby se mohla průmyslová revoluce šířit dál.
Ke stavbě tratí potřebovali dělníky
a drtivá většina z nich byli Číňané.
Díky roli čínských imigrantů při stavbě transkontinentální železnice
u nás odstartovala průmyslová revoluce.
Dělník byl tedy klíčem ke vzniku moderní Ameriky.
Číňané přijížděli do Spojených států,
aby si tu vybudovali domov a zařídili si tu život.
Tak jako jakákoli jiná skupina lidí přicházejících ze zahraničí.
PROFESORKA PRÁVA
V průběhu let,
zvlášť během fiskální a ekonomické krize ke konci 19. století,
začaly stoupat protičínské nálady.
PROGRAM REPUBLIKÁNŮ A DEMOKRATŮ: PROTI ČÍNĚ
Jak se ekonomika zhoršovala,
řada Američanů obrátila svůj strach a vztek proti Číňanům.
STEJNÁ PRÁVA PRO VŠECHNY ZÁKLADNÍ KÁMEN NAŠÍ REPUBLIKY
V rámci tehdejší rasové hierarchie panoval názor,
že jako rasa se nemůžou začlenit do bělošské kultury,
protože jsou zkrátka moc jiní.
Lidé tlačili na Kongres,
aby přijal zákony zakazující čínským imigrantům vstup do země.
„ČÍNSKÁ ZEĎ“ KOLEM USA
„Když je nezaměstnáte, půjdou pryč.
Probuďte se, povstaňte, vaše práce začíná znovu.
Selžou-li hlasy, použijeme kulky.
ODBOROVÝ PŘEDÁK
Pošleme tu šikmookou verbež zpátky parníkem.
Číňané musí jít!“
Čínský masakr z roku 1871 byl důsledek…
ADVOKÁT
…léta rostoucích protičínských nálad.
Je to jeden z největších hromadných lynčů v dějinách Spojených států.
Došlo k nějaké hádce, zavolali policistu.
Ten zavolal o posily.
Objevil se bílý rančer, někoho honil, zastřelili ho.
A pak se začala šířit fáma,
že Číňané zabíjejí bělochy,
a dorazilo asi 500 lidí
a obklíčili čínskou čtvrť.
„Dle hlášení je tam stovka mužů vyzbrojených puškami,
střílí se v odstupech,
jsou slyšet pravidelné salvy mířící ze střech na náhodné čínské domy.
Šerif i civilní úřady už vzdaly snahy o zadržení davu.
Číňany to naučí, že nemají klást odpor mužům zákona.“
ČÍŇANY NEPŘIJÍMÁME NA PŘÍKAZ LIGY AMERICKÝCH OBČANŮ
Čínský masakr je černou skvrnou našich dějin.
Došlo k němu jen pár let po přijetí 14. dodatku.
Je v přímém rozporu s americkým slibem.
Je to hrozivý odkaz, přitom mnozí z nás ani netuší, že se stal.
Nebo co se stalo potom.
14. DODATEK
ZÁKON PROTI VSTUPU ČÍŇANŮ
Nový zákon zakázal vstup všem čínským dělníkům
a znemožnil všem Číňanům, bez ohledu na postavení, získat občanství.
KOMUNISTÉ, NIHILISTÉ A GANGSTEŘI JSOU VÍTÁNI, ALE ČÍŇANÉ NE
Veřejnost ten zákon vítala.
Lidé byli rádi,
že federální vláda bere imigraci do svých rukou.
Nejenže se jednalo o vůbec první federální zákon o imigraci,
ale jeho účel byl navíc otevřeně rasistický.
Ty zákony vedly k hrozným věcem.
MASAKR V ROCK SPRINGS
Podpořily násilí proti Číňanům.
Rozdělovaly rodiny.
Odsoudily Číňany k podřadné práci.
Nakonec se z toho ale stal příběh neuvěřitelné houževnatosti.
Čínské komunity se začaly ve velkém organizovat
a dělaly vše, co bylo v jejich silách, aby se rasistickým zákonům postavily.
„Přišli jsme hájit 150 000 čínských obyvatel Ameriky,
jejichž svobody jsou ohroženy.
NOVINÁŘ, AKTIVISTA
Budou odesláni jako dobytek ze svých domovů,
ze země, kterou je učili milovat jako svou vlastní,
a vyhozeni na cizím břehu.
Ten nový, obludný zákon nás šokoval.
O to víc, že tento nesmírně krutý a nelidský zákon
tak ochotně a spěšně přijal americký Kongres
a podepsal křesťanský prezident Spojených států,
země svobody a domova utlačovaných všech národů.“
Číňané tvrdili, že zákon porušuje jejich práva daná 14. dodatkem,
a vymysleli velmi chytrou právní strategii,
aby diskriminační legislativu napadli.
Řadu případů prohráli.
USA VS. WONG KIM ARK
Ale v případech Wong Kim Arka a Yick Wo vs. Hopkins Číňané zvítězili.
Rozhodnutí v případu Yick Wo říká,
že se klauzule o stejné ochraně vztahuje na občany i neobčany.
Takže i když jste tu ilegálně,
musí vám dát jistá práva na řádný proces.
Máte právo na soudní slyšení a na odvolání,
máte právo dokázat, že byste měli zůstat. A to je ohromné.
Wong Kim Arkův případ potvrdil princip nabytí občanství dle místa narození.
Čtrnáctý dodatek tedy přišel ve správnou chvíli.
Chránil nejen práva bývalých otroků,
ale i práva dětí přistěhovalců,
bez ohledu na rasu.
Soudní snahy Číňanů tedy byly velmi důležité.
Položily základ našim zákonům týkajícím se imigrace a občanství,
který platí pro všechny, nejen pro Číňany.
Nejvyšší soud řešil řadu případů.
Asi největší prohrou je případ Chae Chan Pinga.
Soud tehdy posvětil mimořádně nespravedlivý zákon
zakazující vstup Číňanům.
ZÁKON PROTI VSTUPU ČÍŇANŮ
CHAE CHAN PING VS. SPOJENÉ STÁTY
Chae Chan Ping se narodil v Číně a žil legálně v USA.
Bydlel v San Francisku a chtěl se vrátit do Číny.
Podle tehdejších zákonů se mohl do Číny vrátit,
jen pokud před cestou dostal od vlády potvrzení,
že žije trvale ve Spojených státech
a má tu trvalé bydliště.
Zatímco byl v Číně, ve Státech rostl tlak
na ještě razantnější kroky proti Číňanům.
A když plul zpátky z Hong Kongu,
Kongres Spojených států ten zákon změnil
a řekl, že i když potvrzení máte,
do Států nesmíte.
Asi čtyři dny potom, co zákon vstoupil v platnost,
dorazil Ping do San Franciska.
Předložil potvrzení, a imigrační úředník mu řekl,
že je Spojené státy už neuznávají.
ZAMÍTNUTO
Když vám vláda svými vlastními zákony slíbí, že se můžete vrátit,
měla by svůj slib dodržet.
Místo toho ho celkem dlouho drželi v detenci,
dokud byl případ v jednání.
Na těchto zdech jsou desítky tisíc básní.
Všechno jsou to výkřiky bolesti a smutku.
Až se dostanu z tohoto vězení a stanu se úspěšným,
nesmím zapomenout na tuto kapitolu.
Když se zpětně podíváme na období protičínské politiky, vidíme,
že do imigračního práva vstupuje nový narativ.
VELKÁ OBAVA DOBY
STRÝČKA SAMA MOHOU SPOLKNOUT CIZINCI
Soud začíná říkat: „Imigraci bereme jako válku.“
Panuje představa, že nás zaplaví příval imigrantů z Číny
a vezmou nám naši zemi.
A stejně jako za války
může vláda dělat cokoli, aby zemi ubránila.
NEJVYŠŠÍ SOUD USA
Nejvyšší soud vymyslel chytrý argument,
že jde o národní bezpečnost,
a proto zde ochrany 14. dodatku neplatí.
„Zachovat si nezávislost a zajistit bezpečnost proti cizí agresi a invazi
je hlavní povinností každého národa.
Nezáleží, jakou má tato agrese a invaze formu,
zda jde o cizí zemi,
či hordy jejích lidí valících se na nás.“
Není vůbec jasné, proč se najednou máme přistěhovalců z Asie bát,
ale soud se tou cestou vydal
a od té doby jsme z ní nesešli.
SLIB
Protičínské zákony neplatily jen pár let,
ani pár desítek let.
Úplný zákaz čínských imigrantů trval až do roku 1943.
Šedesát jedna let.
Tak to dopadá, když dá Nejvyšší soud přednost strachu před ústavou.
Strach používají odpůrci inkluzivního jazyka 14. dodatku znovu a znovu,
jako nástroj k diskriminaci kohokoli, koho považují za cizího.
Pokud bychom se toho měli držet,
každý v této zemi kromě indiánů je potomek někoho „cizího“.
Chae Chan Pingův případ vytváří precedent
pro dehumanizaci vytlačovaných skupin imigrantů.
Ten v nich nevidí lidi,
ale „ty druhé“, kteří si nezaslouží práva požívaná občany.
A tento scénář se potáhne napříč americkými dějinami.
Mé náruči svěř své znavené, své chudé,
hordy chřadnoucí, však po svobodě se pnoucí.
Dvacátá léta značila paradox.
Na jedné straně tolerování svobodomyslných žen a jazzu,
na druhé straně netolerance a nedůvěra vůči cizincům.
Národ imigrantů zavřel své dveře přísnými imigračními zákony,
ale nepustit zbytek světa dovnitř bylo čím dál těžší.
CHAE CHAN PING VS. USA
ZÁKON O IMIGRACI Z ROKU 1924
Dvacátá léta jsou rovněž období segregace.
Po celé zemi dochází k obnovení rasové hierarchie.
U imigrace jde o stejný motiv,
tedy uchovat občanství a členství pro bílé elity.
ETNICKÉ KVÓTY
Přichází etnické kvóty.
Ty měly zabránit lidem mimo západní Evropu,
aby přicházeli do Spojených států.
Snížily se počty víz pro nové imigranty.
A udělovala se tak,
aby sem v dlouhodobém výhledu přicházeli jen běloši.
Ve jménu vlastenectví, jež miluje Ameriku,
vás žádám, abyste to dotáhli do konce.
Hlas pokřiveného vlastenectví
odráží odvěký strach, sahající hluboko do americké minulosti,
že národ vybudovaný z divočiny
bude navždy ztracen v rukách cizinců.
Žádám vás, abyste si stoupli
a spolu se mnou se zavázali, že Ameriku vrátíme Američanům!
Kdo byli ti privilegovaní muži, kteří měli pocit, že si mohou nárokovat tuto zemi?
Strategie používané proti imigraci nejsou nové.
Jsou stejné v 80. letech 19. století, ve 30. letech
i dnes.
Vynoří se pokaždé, když lidé přestanou vnímat inkluzivitu 14. dodatku jako slib
a začnou ji chápat jako hrozbu.
Ideologie bílé nadřazenosti žádá,
abychom byli jednorasová kultura jediné identity.
To je v rozporu s jinou myšlenkovou linií bílé nadřazenosti,
která hledí spíš na ekonomickou stránku
a říká, že je skvělé mít jen bílou komunitu,
ale kdo v ní pak bude dělat tvrdou práci?
Kdo sklidí úrodu? Kdo vysadí všechny plodiny?
Kdo se postará o děti? Kdo bude vytírat?
Takže tato ideologie má i ekonomické požadavky.
Chce nebělošskou, lopotící se, špatně placenou
a nejlépe i odstranitelnou a deportovatelnou populaci,
která odvede těžkou práci.
A tak mezi lety 1920 a 1930
přišlo do Spojených států asi milion imigrantů z Mexika.
Zaměstnavatelé potřebovali víc a víc mexických dělníků
na práci na polích a železnici po celém západě USA.
Jakmile přišla velká hospodářská krize,
začalo být zcela zjevné,
že mexičtí imigranti tu nejsou jako trvalí občané vítáni.
Migrační cykly se z velké části řídí ekonomikou
a zákon se ji snaží dohnat.
Přijít s nějakým odůvodněním,
proč je v pořádku přivézt sem Číňany na práce na železnici
a pak je vyhnat.
Totéž platí u dělníků z Mexika.
Jsou sem zváni a dováženi,
a když se pak ekonomická situace změní, dochází k hromadné deportaci.
Během 30. let bylo více než 400 tisíc mexických imigrantů
donuceno zúčastnit se tzv. repatriačního programu.
ZÁKON O IMIGRACI 1924
REPATRIACE MEXIČANŮ
Mexičtí dělníci se stali obětními beránky.
PROFESORKA PRÁVA
Těch, kdo si mysleli, že Američanům berou práci.
„Ta deportační kampaň má prý zajistit práci občanům Severní Ameriky.
Je to lest. Není to pravda.
HUDEBNÍK, AKTIVISTA
Nejde o nic jiného než o rasistický útok namířený na všechny Mexičany.
Nejsme ani ilegální přistěhovalci, ani nežádoucí osoby.“
Představa, že vše je hra s nulovým součtem,
je největší omyl ekonomie.
Když za něco dostáváte zaplaceno,
logicky vytváříte větší bohatství, než dostáváte,
protože část jde zaměstnavateli.
Přispíváte k čistému bohatství země, nic z něj neubíráte.
Až 60 % z nich byli ve skutečnosti občané USA.
„Na nádraží jsme museli dorazit za úsvitu, byla tma.
Brečeli jsme. Kdo by taky ne? Hodně lidí brečelo.
AMERICKÁ OBČANKA DEPORTOVANÁ V 9 LETECH
Jeli jsme na neznámé místo.
O Mexiku jsem nic nevěděla.
Táta byl moc hrdý, že jsme američtí občané.
Vždycky lidem říkal, že jsme občané USA
a do té země nepatříme.
Začala jsem chodit do školy a holky mě tam nechtěly.
Prý: ‚Vrať se domů.
Sem nepatříš.‘
Spousta lidí nás diskriminovala,
protože jsme byli občané USA.
Zvláštní, že?
Tady nás Angloameričané diskriminují, protože jsme Mexičani.
Kam tedy patříme?
A kam patří Angloameričané?
Do Evropy, nebo ne?“
REPATRIACE MEXIČANŮ
Operace Wetback byla další traumatizující kampaň
proti mexickým imigrantům.
Zadržovali je,
nakládali na lodě, vlaky, do letadel a deportovali je zpět do Mexika.
Velmi dobře to zapadá do tehdejší politiky a obav.
Roku 1954 probíhá i desegregační kampaň spojená s případem Brown vs. školní rada.
Řadu lidí velmi znepokojovala
měnící se demografie země.
A operace Wetback byla jednou z reakcí.
Případ jako ten Chae Chan Pingův
je nabitá zbraň, která čeká v záloze.
I když 14. dodatek všem formálně zaručuje řádný proces a stejnou ochranu,
u repatriace Mexičanů či operace Wetback
to musí ustoupit obavám o národní bezpečnost,
obavám o rasistický ideál bílé identity.
Proč jste sem přišel pracovat?
Pracuju, protože chci lepší život.
Tam, u nás doma.
Pracuju tu, protože se tak můžu líp postarat o rodinu.
Mexičtí pracující jsou bráni jako věc,
která se dá v případě potřeby využít a pak jednoduše hromadně deportovat.
MEXIČTÍ ILEGÁLOVÉ ZAMĚSTNÁVAJÍ POHRANIČNÍKY
Způsobem, který skutečně budí dojem zločinu proti lidskosti.
Amerika odmítá 14. dodatek.
Myšlenku, že jsme všichni lidé.
A jako imigrační politiku přijímá vymezování se vůči cizímu.
A málokdo u moci tuto ideologii ztělesňuje lépe než Harlon Carter,
strůjce operace Wetback.
Harlon B. Carter byl šéf pohraniční stráže
na hranici USA a Mexika.
V jeho životě se stala jedna důležitá věc.
Roku 1931, když byl ještě teenager,
přišel domů ze školy a jeho matka byla velmi rozrušená.
Prý se venku poflakují nějaké mexické děti
a ona se bojí, že jim možná ukradli auto.
Harlon Carter proto vzal brokovnici a šel ty kluky hledat.
Našel je u místní tůně
a povídá jim: „Musíte se vrátit k nám a promluvit si s mámou,
aby zjistila, co se stalo.“
Mezi těmi hochy byl i Ramón Casiano.
Odmítl jít ke Carterovým domů.
A tak Harlon Carter namířil pušku Casianovi na prsa.
Když se Ramón zasmál a hlaveň brokovnice odstrčil…
Harlon Carter stiskl spoušť a Ramóna v ulicích Lareda zastřelil.
Harlona odsoudili za vraždu.
Později ho kvůli formální chybě osvobodili.
ODSOUZEN NA TŘI ROKY
Za pár let se přidal k americkým pohraničníkům.
Stoupal v jejich hierarchii
a na začátku 50. let
se stal šéfem pohraniční stráže v oblasti mezi USA a Mexikem.
To on stál v čele operace Wetback a traumat z roku 1954.
STOP NELEGÁLNÍM RAZIÍM IMIGRAČNÍHO
Carter později od pohraničníků odešel
a stal se ředitelem NRA, Národní střelecké asociace.
A jeho činnost v NRA měla zásadní význam.
Ze sdružení nadšenců do zbraní a loveckého spolku…
DEJ TUTO PŘIHLÁŠKU DO NRA PŘÁTELŮM
S NRA SI STŘELBU UŽIJEŠ JEŠTĚ VÍC
…vytvořil obří politickou organizaci a asociaci,
která se snaží za každou cenu chránit práva spojená se zbraněmi.
S pomocí médií potírají pravdivé zprávy.
S pomocí škol učí děti, že jejich prezident je druhý Hitler.
S pomocí filmových a hudebních hvězd, komediálních show a udílení cen
stále dokola opakují svůj světonázor.
A pak využijí bývalého prezidenta, aby podpořil hnutí odporu.
To vše, jen aby mohli pochodovat, demonstrovat,
křičet o rasismu, sexismu, xenofobii a homofobii,
rozbíjet okna, pálit auta, blokovat dálnice a letiště,
šikanovat a terorizovat spořádané občany,
dokud policii nezbývá jiná možnost než dělat svou práci
a to šílenství zastavit.
A když to udělá, použijí to jako záminku pro svůj vztek.
Jediný způsob, jak to zastavit,
jediný způsob, jak zachránit naši zemi a naši svobodu,
je bojovat proti tomuto násilí lží zaťatou pěstí pravdy.
Jsem americká Národní střelecká asociace
a jsem nejbezpečnější místo pro svobodu.
KLIKNI A PŘIPOJ SE
Strašení se používá ke sjednocení skupiny
proti domnělému nebezpečnému a hrozivému nepříteli.
Mezi slova, která tato sdělení opakují pořád dokola, patří „kriminálník“.
IMIGRANTŠTÍ KRIMINÁLNÍCI
20 000 KRIMINÁLNÍKŮ Z CIZINY
PŘICHÁZEJÍCÍ KRIMINÁLNÍCI NIČÍ AMERICKÝ SEN
Naše společnost od začátku určuje, co bude kriminalizovat a jak,
na základě rasy.
Přistěhovalci byli vždy terčem kriminalizace.
ČÍNSKÁ HROZBA PRO SVĚT
Jeden z prvních zákonů zacílených na drogy
byla sanfranciská vyhláška proti opiovým doupatům z roku 1875.
Doupata totiž byla spojována s Číňany.
Podobně u konopí.
EXTRAKT Z AMERICKÉHO KONOPÍ
O konopí se mluvilo jako o možném novém léku,
který měl i další výhody.
SIRUP PROTI KAŠLI
Ale když začalo být spojováno s Mexičany a začalo se mu říkat marihuana,
začaly vznikat federální zákony
kriminalizující její užívání.
ĎÁBELSKÉ MEXICKÉ ROSTLINY VÁS PŘIPRAVÍ O ROZUM
Etnické menšiny jsou tedy démonizovány,
nazývají je kriminálníky a vetřelci.
Když tyto termíny spojíte, vytváříte skupinu lidí,
jimž jsou upírána práva, která měl 14. dodatek původně chránit.
V průběhu celých dějin našeho národa
vidíme provázanost diskriminace černochů
s diskriminací imigrantů.
Zatímco po celé zemi je legalizována segregace černochů,
na západě vzniká paralela.
Ze systému přezdívaného „Jim Crow“ se tu stává „Juan Crow“.
OBSLOUŽÍME JEN BĚLOCHY
TEXASANI ZATČENI ZA LYNČ
DAV ZLYNČOVAL MEXIČANA
DALŠÍ LYNČ MEXIČANŮ
Když se podíváme do budoucnosti, něco podobného vidíme v 90. letech.
Pokud jde o hromadné zavírání.
OPERACE WETBACK
ZÁKON O IMIGRACI Z ROKU 1996
Nejhorší imigrační zákony od dob etnických kvót
jsou ty, které roku 1996 podepsal prezident Bill Clinton.
CLINTON CHCE ZAMEZIT NELEGÁLNÍ MIGRACI
Všichni Američané, nejen v nejzasaženějších státech,
ale po celé zemi, jsou právem znepokojeni.
PROJEV O STAVU UNIE
A to velkým počtem cizinců nelegálně vstupujících do naší země.
Berou práci našim občanům a legálním imigrantům.
Využíváním veřejných služeb zatěžují daňové poplatníky.
Proto naše vláda činí razantní kroky k lepší ochraně hranic.
Přijala rekordní počet nových pohraničníků
a deportuje dvakrát tolik cizích zločinců.
Ten zákon nařizuje imigranty věznit,
a to jak uprchlíky, kteří se tu snaží získat azyl,
tak i lidi usvědčené ze zločinu.
Je jedno, jestli tu máte děti
nebo tu žijete a udělali jste jednu chybu.
Na tom nesejde. Musíte být deportováni.
A než váš případ vyřídí, musíte zůstat ve vězení.
Nikdo nemůže být zbaven svobody bez řádného procesu.
Tak to stojí ve 14. dodatku.
Přesto posíláme lidi do vězení
a pak je vykazujeme ze země,
aniž bychom jim poskytli právníka,
bez jakéhokoli procesu nabízeného lidem,
které v trestním systému posíláme do vězení.
Kvůli svému strachu jsme si na myšlenku deportace zvykli.
A to je důvod, proč se v současnosti deportační mašinerie tak rozjela.
POČTY VYHOŠTĚNÝCH
Jeden z nejúčinnějších způsobů,
jak si ospravedlnit a odůvodnit krutost vůči druhým,
je odmítat v nich vidět lidi.
Nazýváme je různými jmény,
abychom nemuseli myslet na to, kým jsou.
Lidskými bytostmi.
- Gauneři. - Pašeráci drog.
Superpredátoři.
Vetřelci.
- Gangsteři. - Ilegálové.
- Násilníci. - Mrcha.
- Transka. - Radikál.
- Buzna. - Čmoud.
- Žiďák. - Terorista!
Negr!
Jednoho po druhém dopadáme členy gangů,
drogové dealery a kriminálníky, kteří vykořisťují náš lid.
Vyhazujeme je ze země,
nebo je šmahem posíláme do vězení.
Čtrnáctý dodatek říká, že pokud se tu narodíte, jste Američan.
A ty nemůžete vyhodit.
A pokud chcete deportovat lidi, kteří tu už jsou,
každý z nich má právo na řádný proces.
Myslím, že ohledně 14. dodatku se mýlíte.
Tohle je hotová invaze.
Invaze na jižní hranici…
- Jde o invazi. - Je to invaze.
Invaze drog, zločinců a lidí.
Vládo, smiluj se, prosím.
Nech rodiče jít.
I ostatní.
Prosím, neodcházejte.
Právo rodiny být spolu je etnickým menšinám často upíráno.
U otroků to tak rozhodně bylo.
I u protičínských zákonů.
Indiánům byly odebírány děti a posílaly se do internátních škol.
Věznili jsme Japonce a Američany japonského původu,
omezili jsme vstup muslimům.
Nepochybně tu je velmi silná morální souvislost,
ne-li právní.
Mezi dějinami otroctví v této zemi
a současnou neschopností našeho práva připustit,
že deportace v mnoha případech znamená rozdělení rodiny.
Je třeba velká míra odlidštění,
abyste se mohli na lidi dívat očima zákona
a ignorovat fakt, že jsou součástí nějaké rodiny.
ZÁKON O IMIGRACI Z ROKU 1996
POLITIKA NULOVÉ TOLERANCE
Trumpova administrativa používá tzv. politiku nulové tolerance.
Jde o politiku, která rozděluje rodiny,
aby odradila další rodiny od cesty do Spojených států.
Stát používá prostředek, který je tak represivní,
až je naprosto zničující.
Když se stát, který má být občanskou společností, rozhodne,
že bude používat děti jako zbraň,
nemůžete předstírat, že máte nějaká práva.
Je to vlastně mučení.
Chci do vězení.
Chceš do vězení?
Ty mě nemáš ráda.
Kdo ti to řekl?
Už nejsi moje máma.
Když k nám přijde někdo, kdo nemohl přijít legálně,
je to proto, že se otec milující své děti obával,
že jeho děti nebudou mít co jíst.
A překročili hranici, protože neměli jak sehnat práci, aby uživili rodinu.
Ano, porušili zákon, ale není to zločin.
Je to spíš akt lásky.
Oddanosti rodině.
Byla jsem na hranicích s rodinami, které vláda odloučila od jejich dětí,
a vždycky lidem říkám, že nikdo, kdo je doma v bezpečí,
komu se daří a má vše potřebné, aby ochránil sebe a své děti,
by domov nikdy neopustil.
Co byste pro své děti riskovali vy?
Určitě to samé, co tihle lidé ze Střední Ameriky a dalších koutů světa,
kteří riskují vše, aby tu zajistili svým dětem lepší příležitosti.
Aby se jim tu dařilo a byly přijímány a milovány takové, jaké jsou.
Jeden okamžik.
Tak málo stačí, aby se vám zhroutil svět.
U mě ten okamžik nastal, když mi bylo 14.
Přišla jsem domů ze školy a zjistila,
že mé těžce pracující rodiče imigranty odvezli.
V jednom nezvratném okamžiku, než by se kdo nadál,
se život, jak jsem ho znala, navždy změnil.
Máma s tátou se zoufale snažili stát americkými občany
a udržet rodinu pohromadě.
Žádali, plánovali, modlili se.
Obrátili se o pomoc na jiné.
A jejich snaha
nakonec nestačila, aby je udržela v milované zemi.
Potom co mi rodiče vzali, mě nepřišel zkontrolovat žádný úředník.
Jako by si nikdo nevšiml ani nikoho nezajímalo, že jsem sama.
Jakou zemí chceme být?
RODINY PATŘÍ K SOBĚ
Takovou, která porušuje práva dětí?
Nebo chceme Ameriku, která si váží dětí a rodin
i svobody být tím, kým jsme?
„Vaše republikánské panství je loviště lidí.
Nejen zlodějů a lupičů, nepřátel společnosti,
ale i nevinných lidí.
V posledních dvou letech byli Američané loveni
a bez varování vláčeni v řetězech do otroctví a nesnesitelných muk.
Někteří měli ženy a děti, které na nich závisely.
Ale na to se nikdo neohlížel.
Právo lovce na jeho kořist stojí nad právem na manželství
i nad všemi právy v této republice, včetně práv Božích!“
ABOLICIONISTA
Léta slýchám o „frontě“, ve které mají přistěhovalci zůstat.
Pravdou je, že je to jen mýtus.
Lidé říkají: „Zařaďte se do fronty jako všichni ostatní.“
A když chcete, aby ukázali, kde ta fronta začíná,
oni sami jako američtí občané to nevědí.
Vytváří to představu, že ta fronta nejen existuje,
ale je i spořádaná a funguje.
Když stojíte na hranicích, vidíte nápis:
„Chceme výpomoc, nabízíme práci.“ Jiný říká: „Nepřekračujte hranici.“
Musíme zákony sladit s realitou, aby tu nebyl rozpor mezi lidmi,
kteří chtějí pracovníky a nabízejí příležitost,
a zákonem říkajícím: „Nesmíte se dohodnout.“
Měli bychom udělat spoustu věcí,
abychom z našeho imigračního systému vymazali pozůstatky
Chae Chan Pingova precedentu.
Samozřejmě jsem ráda, že už nemáme zákony proti Číňanům,
že jisté zákazy pro konkrétní země byly zrušeny.
Ale práce tím nekončí.
Empatie není jen o jednotlivcích.
Musí ji mít i národ.
Musí být uzákoněna a musí se jí řídit to,
jak se chováme k lidem, kteří u nás hledají bezpečné útočiště.
DÍKŮVZDÁNÍ STRÝČKA SAMA
Pořád věříš americkému slibu?
Ne.
Protože ten slib je od začátku lež.
Ale věřím, že můžeme vybudovat něco nového.
Sen, který bude…
soucitný,
otevřený všem
a bude chápat svou povinnost
napravovat křivdy, splácet dluhy a hojit rány.
Americkému slibu pořád věřím.
A to proto,
že jádrem toho slibu je naděje.
Naděje, že budete mít šanci splnit si své sny.
A nakonec i naděje,
že jako národ můžeme dál směřovat ke spravedlnosti.
Nezbývá mi než americkému slibu věřit,
protože tu žiju,
mám tu rodinu, dceru,
budoucnost.
A Bůh je mi svědkem, že jsem Američan jako každý jiný,
a jako Američan budu za Ameriku bojovat.
Až do konce.
Díky 14. dodatku můžeme být plnoprávnými Američany,
ale proč o to tolik stojíme?
Co je na tom, být Američan, tak skvělého? Klid, Ameriko. Jen se ptám.
Vezměme si naši historii. A otroctví.
To, jak jsme s černochy zacházeli pak.
Amerika byla nespravedlivá k indiánům, ženám, komunitě LGBTQ, imigrantům,
každé marginalizované skupině.
Proto se jim tak říká, jinak by to byly jen skupiny.
Takže proč?
Jde o ten slib.
Byli zakladatelé staří běloši a chtěli svobodu jen pro bělochy?
Možná.
Ale pokud to tak zamýšleli, měli to napsat.
Velká chyba.
Napsali: „Život, svoboda a sledování osobního štěstí.“
Tohle slíbili, a tak nakonec museli osvobodit otroky.
Tzv. druzí zakladatelé 14. dodatkem zanesli do ústavy slovo rovnost.
Další slib.
Proto jsme tady.
Proto tak toužíme být Američany.
Kvůli záruce života, svobody a sledování štěstí
a také slibu 14. dodatku.
Ameriko, beru tě za slovo.
Slovo „rovnost“.
Slova mají moc.
Jak jsme viděli, slova můžou změnit svět.
„My, lid.“
Čtrnáctý dodatek je slib,
že můžeme být otevřená, rozmanitá, rovnoprávná společnost.
Ale je to i závazek, že my, lid, se k sobě navzájem budeme chovat tak,
abychom vytvořili dokonalejší unii.
Musíme se rozhodnout proměnit 14. dodatek ve skutečnost.
OBČAN – VZDOR – KONTROLA – LÁSKA
SLIB
ROVNOST
Čtrnáctý dodatek existuje už 150 let
a my máme velké zpoždění.
Už dávno se měl posunout z okraje
do středu naší diskuze o americké demokracii.
„Všechny osoby, narozené nebo naturalizované ve Spojených státech
a podřízené jejich jurisdikci…
…jsou občany Spojených států a státu, jehož jsou obyvateli.“
Celá naše představa o tom,
co z naší země dělá tak důležitou demokracii,
celá řada těchto hodnot a principů je hluboce zakotvena ve 14. dodatku
a vychází z jeho slov.
„Žádný stát nemá právo vydat či provádět zákon…
…který by omezoval svobody nebo výsady…
…občanů Spojených států.“
Deklarace, ústava i soudní rozhodnutí
jsou plné slov jako „rovnost“, „spravedlnost pro všechny“ a „svoboda“.
I náš slib věrnosti je zahrnuje.
A 14. dodatek měl tuto vizi proměnit v realitu.
„Stát nemá právo zbavit jakoukoli osobu života…
svobody nebo majetku bez řádného procesu.
Či zbavit osobu podléhající jeho pravomoci…
…stejné ochrany zákona.“
Dává nám cíl.
Cíl, který dodnes zůstává mimo dosah příliš mnoha lidí.
Značná část moderních amerických dějin
je o snaze a boji o to,
aby se ideály reprezentované 14. dodatkem staly realitou.
Čtrnáctý dodatek byl záštitou možností,
ale nikdy nebyl zárukou skutečné spravedlnosti v této zemi.
Jih napadli prospěchářští supové a federální jednotky,
aby mohl být přijat nechvalně proslulý 14. dodatek.
Bible a zbraně vybudovaly Ameriku z divočiny
a udělaly z ní největší zemi bělochů na světě!
Na běloších záleží!
Dnes je zřejmé,
že Amerika ve vztahu ke svým barevným občanům
tomuto závazku nedostála.
NA ČERNOŠÍCH ZÁLEŽÍ
VRAŤME SE K MLK
Je zvláštní,
že tuhle zemi milujeme, ale ona nám lásku neopětuje.
Ten chlap klečel tomu muži na krku
osm minut a 40 sekund.
Umíte si to představit?
Chtějí, aby se o lidech jiné barvy pleti mluvilo jako o kriminálnících a flákačích.
A my imigranti prý znásilňujeme. Víte co?
My tuhle zemi vybudovali!
A mám pro ně novinu!
- Nikam nepůjdeme! - Ano!
Nikam jít nehodláme!
Čtrnáctý dodatek za nás nikdy neudělá práci,
kterou jako jednotlivci musíme udělat,
abychom dostáli svým hodnotám.
A pokud mezi naše hodnoty nepatří rovnost,
14. dodatek zůstane jen principem a možností.
Ale rovnost v této zemi nezajistí.
Ústava je živý dokument. Patří lidem.
Máme možnost dál naléhat,
aby soudy začaly zákon chápat tak, jak ho chápeme my.
Význam 14. dodatku se ve skutečnosti vybojovává v ulicích.
Zásluhou lidí jako Frederick Douglass.
Či hnutí za občanská práva.
Díky jejich činům se otevřely dveře příležitostí,
nejen černochům, ale všem Američanům.
Těmi dveřmi prošli ženy,
Latinoameričané,
Američané asijského původu, jiné orientace,
Američané s hendikepem. Ti všichni jimi prošli.
STEJNÝ A BEZPEČNÝ PŘÍSTUP PRO VŠECHNY
Aktivisté dnes musí znát zákony, dějiny
i ústavu.
Protože právě je se snažíme změnit.
JSME VŠUDE
Někteří lidé se ohánějí druhým dodatkem.
I malé děti znají svá práva z prvního dodatku.
Mým snem je, aby mluvili o těch ze 14. dodatku.
Ráda bych lidi slyšela říkat: „To porušuje má práva dle 14. dodatku.“
„Vyzývám vás, abyste poslechli své srdce
a postavili se za to, čemu opravdu věříte.
V životě jsem dělal vše pro to, abych dokázal,
že cesta lásky a nenásilí je ta nejlepší.
Teď je na vás, abyste dali znít svobodě.
Ať historici, až pozvednou pera, aby sepsali příběh 21. století,
řeknou, že to vaše generace konečně setřásla břímě nenávisti.
Obyčejní lidé s neobyčejnou vizí mohou zachránit duši Ameriky tím,
že se dostanou do toho, čemu říkám dobré potíže, nezbytné potíže.“
Vítězství pro práva imigrantů.
Nejvyšší soud zmařil pokus prezidenta Trumpa
ukončit program DACA určený pro dětské příchozí.
Ten chrání téměř 700 000 imigrantů před deportací.
Váš boj ukazuje, že Amerika, lidé tohoto národa mají naději.
Nikdy neztrácejte naději! Nikdy neztrácejte zápal!
Nemusíme vždy čekat, až nám ti u moci dají naše práva.
Můžeme si o svá práva říct.
Historickým rozhodnutím dnes Nejvyšší soud USA
zakázal diskriminaci na pracovišti
na základě sexuální orientace či transgenderové identity.
Šlo o případ Aimee Stephensové.
Pracovala v pohřebním ústavu, zveřejnila, že je trans,
začala vystupovat jako žena, a vyhodili ji.
Nenechte si od nikoho říkat, kdo jste nebo kým byste měli být.
Dokud se budeme držet politiky strachu a hněvu,
nikdy nebudeme tak skvělí, jak jsme původně zamýšleli.
Nikdy nesplníme slib naší ústavy.
Pokud ale politiku strachu a hněvu odmítneme,
pokud opravdu uvěříme v naději 14. dodatku,
pokud přijmeme jeho výzvu stát se velkorysou společností,
kde jsou si všichni rovni
a kde jsou respektována práva i důstojnost každého jedince,
čeká nás skvělá Amerika.
Během celé této cesty jsme viděli,
jaké oběti za nás hrdinové bojující za opravdovou a trvalou rovnost
přinášeli a dál přinášejí.
Rovnost je závazek.
Je to každodenní práce.
Každý den se musíme rozhodnout respektovat jeden druhého,
a to i když a zvlášť když to není snadné.
Musíme se rozhodnout, zda jsme ochotní udělat, co je třeba,
aby se slib 14. dodatku stal skutečností.
A pokud se zavážeme, že spolu tu cestu podnikneme,
slovy Fredericka Douglasse:
„Bude sláva našeho národa dokonána.
Náš mír poplyne jako řeka
a základem nám budou věčné kameny.“
Překlad titulků: Zdeněk Huml