Hvorfor her?
Hvorfor Amerika?
Mine forældre kom til USA
som mange immigranter på jagt efter et bedre liv.
Det her var…
…mulighedernes land.
Det var her, en immigrant kunne finde fred og skabe en familie,
skabe et hjem.
Jeg var ti år gammel, da jeg kom til Amerika.
For mine forældre repræsenterede det fred,
muligheder og en lys fremtid.
Mine forældre valgte Amerika for at sikre mig de muligheder,
de ikke ville have råd til i Palæstina.
Mine forældre valgte Amerika pga. økonomien, jobmulighederne…
Fordi jeg kan være en uapologetisk muslimsk amerikansk kvinde her.
Mine forældre tog mig med til USA på jagt efter muligheder
og især bedre uddannelse til mig og mine yngre brødre.
Jeg voksede op med mine forældre og elskede bare stedet.
Så jeg følte, at jeg var verdens heldigste barn.
fordi jeg havde chancen for at være her, fordi jeg var
født her.
Har Amerika levet op til dine forventninger?
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Det 14. forfatningstillæg er et løfte.
Beskyttelse, lighed, retssikkerhed og frihed.
Der står, at det er et land, hvor alle kan skabe et bedre liv
for sig selv og sin familie.
Det beskriver et Amerika, der kan ændre sig og vokse.
Og det er et løfte til alle på amerikansk jord, ikke kun statsborgere.
Forfatterne af det 14. tillæg valgte et bestemt ord.
Person.
Alle på amerikansk jord har nogle grundlæggende rettigheder.
Ordet "person" er en påmindelse om vores fælles menneskelighed.
Vi er alle mennesker, der fortjener empati og værdighed.
Det 14. forfatningstillæg beskytter alle personer under USA's jurisdiktion
og garanterer dem retssikkerhed og lige retsbeskyttelse.
Tillægget anvender udtrykket "person" i stedet for "statsborger",
en vigtig forskel, fordi det betyder, at beskyttelsen gælder for alle,
fastboende, indvandrere.
Forskellen mellem, hvem der er en person, og hvem der er statsborger,
har været et stort diskussionsemne, og det er en del af kampen.
Hvem tæller med? Og hvordan?
Som vi har set gang på gang,
kan kløften mellem det 14. tillægs ordlyd og det, Amerika leverer, være enorm.
Og den kløft mellem det 14. tillægs løfte og Amerikas handlinger
føles ofte som en uovervindelig afgrund for en bestemt gruppe mennesker.
Immigranter.
FAMILIER HAR INGEN GRÆNSER STÅ OP FOR DACA
Indvandrere er en fast del af De Forenede Stater.
De gør så mange ting for vores land.
Immigration er en af USA's styrker.
Den hjalp med at bygge landet og bibragte ungdom.
Vi er en del af landets struktur
med vores mad, vores kulturelle traditioner.
Immigration bringer talent, tal, forbrugere, producenter
og gør os til et stærkere land.
MEDSTIFTER
Vi er dem, der gør landet bedre,
fordi vi vil være en del af dets løfte.
Jeg ville ikke genkende dette land, hvis det ikke var en blanding af kulturer.
Det glæder mig, at vi ikke er ens.
Folk kommer til De Forenede Stater for at blive statsborgere.
De lover loyalitet til forfatningen.
Forfatningen er foreningsfaktoren i De Forenede Stater.
Jeg tror, folk, der kigger i spejlet og ser en patriot,
bør indse, at immigration er en masse folk, der siger:
"I har ret. I har et virkelig godt land."
Hvad mere ros kan man bede om?
LØFTE
Grundlæggernes idé om statsborgerskab
handlede ikke om at inkludere kvinder, farvede…
Det var en meget snæver idé om,
hvem der kunne være 100% amerikansk statsborger.
Men borgerkrigen, frigørelsen og det 14. forfatningstillæg
ændrede markant mulighederne for at blive inkluderet som borger i USA.
Det 14. tillægs klausul om fødselsrettighedsborgerskab
er helt afgørende i overgangen fra at være en nation af hvide, mandlige nybyggere
til en fremtid med mulighed for mangfoldighed i vores demokrati.
"Forfatningstillægget stadfæster blot det, jeg allerede betragter som landets lov,
at alle, der er født i USA og underlagt landets jurisdiktion,
er i kraft af naturlig og national lov statsborger i De Forenede Stater.
Vores amerikanske mosaik af kulturer og lokalsamfund i dag
har meget at takke det 14. tillægs klausul om fødselsrettighedsborgerskab for,
idet den erklærer, at alle, der fødes her, hører til her.
Det kunne ikke siges mere inkluderende.
Og det er så radikal en idé,
at selv 150 år senere bliver folk stadig ophidsede over den.
Fødselsrettighedsborgerskab.
Fødselsrettighedsborgerskab er en del af USA's fælles lov,
men nu er det under angreb.
Det 14. tillæg er tvivlsomt.
Kan det 14. tillæg strækkes så langt,
at alle, der er født i Amerika, er amerikanske borgere?
Det 14. tillægs ordlyd er klar.
Vi bør ændre den politik.
Den stimulerer ulovlig indvandring.
Det er landets lov. Det står i forfatningen.
Er loven om "indfødsretsbabyer" ikke ødelæggende for landet?
Det devaluerer det amerikanske statsborgerskab.
Hundredtusindvis af børn født af ulovlige immigranter
bliver automatisk gjort til amerikanske borgere hvert år
på grund af den vanvittige, sindssyge politik, som vi kan afslutte.
Denne debat går til kernen af amerikanernes dybeste bekymringer.
Hvem tilhører Amerika?
Det 14. tillæg er første gang,
vores land virkelig kæmper med betydningen af statsborgerskab.
Det er skrevet for at sikre sorte amerikanere
deres rettigheder efter borgerkrigen,
men inden længe udfordrer det Amerikas grænser for inddragelse endnu mere
ved at dække immigranterne.
Ikke kun de europæiske immigranter, der ankommer til Ellis Island,
men også en ny gruppe immigranter, der ankommer til Vesten.
Her er det.
Rent californisk guld.
Du milde himmel!
Er der mere at få?
En epidemi har ramt nationen: guldfeber.
GULDFESTEN
GULD
I 1848 finder man guld i Californien, og Amerikas øjne vender sig mod Vesten.
Under guldfeberen i Californien begyndte kinesiske immigranter
at immigrere til De Forenede Stater i hobetal.
Regeringen slår sig sammen med industriens giganter
og beslutter, at man har brug for jernbanen til at krydse hele landet,
så den industrielle revolution kan ekspandere.
De har brug for arbejdere til at bygge sporene,
og det overvældende flertal af dem er kinesere.
Kinesiske immigranters rolle i bygningen af den transkontinentale jernbane
var gnisten, der startede vores industrielle revolution.
Og arbejderen er nøglen til at få skabt det moderne Amerika.
Kineserne kom til De Forenede Stater
for at skabe deres hjem og deres liv her, ligesom alle andre grupper,
der også var kommet til De Forenede Stater fra udlandet.
I årenes løb, da USA går ind i en skattemæssig og økonomisk krise
i slutningen af 1800-tallet, bliver de antikinesiske følelser værre.
ANTIKINESISK
Som økonomien forværres,
finder mange amerikanere et mål for deres frygt og vrede i kineserne.
Der var en idé om, at de i det amerikanske racehierarki
var en race, der ikke kunne optages i en hvid kultur,
fordi de var for anderledes.
Der er folk, der presser den amerikanske kongres
til at vedtage love, der forbyder kinesiske immigranter
komme ind i landet.
"Ved ikke at ansætte dem kan man drive dem væk.
Vågn op, stå op, I skal i gang igen.
Vi skyder, hvis afstemningen mislykkes.
Vi sender de skævøjede spedalske væk med dampskib og sejl.
Kineserne skal ud!"
Den kinesiske massakre i 1871
var et produkt af flere år med stigende antikinesiske følelser.
Det var en af de største masselynchninger i USA's historie.
Der var en strid, en politimand blev tilkaldt.
Han tilkaldte hjælp.
En hvid kvægfarmer dukkede op og blev skudt.
Og så begyndte rygtet at spredes, at kinesere dræbte hvide mennesker,
og 500 mennesker dukkede op, og de omringede Chinatown.
"Politiet siger, at 100 mænd bevæbnet med Henry-rifler
skyder konstant, og der høres skudsalver fra tagene mod kinesernes huse.
Sheriffen og de civile myndigheder har givet op.
Dette vil være en lærestreg for kineserne om ikke at modsætte sig autoriteterne."
KINESERE BEHØVER IKKE ANSØGE EFTER KENDELSE FRA CITIZENS LEAGUE
Den kinesiske massakre er en plet på vores historie,
og den sker blot et par år efter det 14. tillæg
og går imod selve Amerikas løfte.
Det er en forfærdelig arv, som mange af os ikke engang kender til,
ej heller hvad der skete siden.
Den kinesiske eksklusionslov fratog alle kinesiske arbejdere adgang
og udelukkede alle kinesere, uanset deres beskæftigelse eller status,
fra at få tildelt statsborgerskab.
Og den lov blev fejret i vid udstrækning.
Folk var glade for at se,
at vores føderale regering faktisk tog hånd om immigrationen.
Og vi skal ikke blot have føderal immigrationslovgivning for første gang,
men formålet var helt klart racistisk.
Eksklusionsloven førte til forfærdelige ting.
ROCK SPRINGS-MASSAKREN, 1885
Den opmuntrede til vold mod kinesere.
Den adskilte familier.
Den marginaliserede kinesere til de ringeste jobs.
Men det blev en historie om utrolig modstandsdygtighed,
hvor man ser det kinesiske samfund blive utroligt organiseret,
og de gjorde alt i deres magt for at stå op mod disse racistiske love.
"Vi er her for at tale for de 150.000 kinesiske indbyggere i USA,
hvis frihed er truet.
De vil blive sendt som kvæg væk fra deres hjem,
fra landet, som de har lært at elske som deres eget,
og smidt af på en fremmed kyst.
Denne uhyrlige nye handling forundrede os.
Og endnu mere, fordi så ond og umenneskelig en foranstaltning
så villigt og hurtigt blev vedtaget af den amerikanske kongres
og underskrevet af en kristen præsident i De forenede Stater,
frihedens land og hjem for de undertrykte af alle nationer."
Kineserne sagsøgte for krænkelse af deres rettigheder i det 14. tillæg,
og de var kløgtige med deres juridiske strategi
for at modsætte sig den diskriminerende lovgivning.
Mange af disse sager blev tabt.
Men Won Kim Ark og Yick Wo mod Hopkins er de to sager, hvor kineserne sejrede.
Ifølge Yick Wo-princippet dækker ligebeskyttelsesklausulen
både ikkestatsborgere og statsborgere.
Hvis du er her, selv hvis du er her ulovligt,
skal de give dig en vis retssikkerhed.
Du har ret til en høring, du har ret til en appelsag,
til at kræve at få lov at blive. Det er ret bemærkelsesværdigt.
Wong Kim Ark-sagen fastslår princippet om fødselsrettighedsborgerskab.
Så det 14. tillæg kom på det rigtige tidspunkt
for at beskytte ikke kun rettighederne for tidligere slaver,
den var der også for at beskytte immigranternes børn uanset deres race.
Den kinesiske sag var meget vigtig, fordi den lagde grunden
for vores love om immigration og statsborgerskab,
der gælder generelt, ikke kun for kinesere.
En række sager bliver afgjort af højesteret.
Det største nederlag er måske Chae Chan Ping.
Den sag opretholder en ekstremt urimelig vedtægt i eksklusionslovgivningen.
Chae Chan Ping var kinesisk født og boede lovligt i De Forenede Stater.
Han boede i San Francisco og ville tilbage til Kina,
og ifølge loven, som den var dengang,
kunne han vende tilbage til Kina, så længe han før afrejsen
modtog et certifikat fra regeringen
om sit permanente ophold og faste bopæl i De Forenede Stater.
Mens han var i Kina, voksede presset for stærkere handlinger
mod kinesere i De Forenede Stater,
og mens han var på vej tilbage i et skib fra Hong Kong,
ændrede den amerikanske kongres loven, så selv om man havde det certifikat,
kunne man ikke komme ind i Amerika. Og fire dage efter loven trådte i kraft,
ankom han til San Francisco havn, fremlagde certifikatet,
og immigrationsinspektøren sagde, at man ikke accepterede de certifikater.
Regeringen selv lover med sin lovgivning, at man kan komme tilbage.
Regeringen burde holde det løfte,
men han blev tilbageholdt i immigrationsdetentionen
i lang tid, mens sagen stod på.
DER ER TITUSINDER AF DIGTE PÅ DISSE VÆGGE
DE ER ALLE SKRIG AF LIDELSE OG SMERTE
DEN DAG, JEG ER FRI AF DETTE FÆNGSEL OG BLIVER BERØMT
Når man begynder at se på den kinesiske eksklusionsperiode,
kommer en ny dialog ind i immigrationsloven.
TIDENS STORE FRYGT
AT ONKEL SAM KAN BLIVE OPSLUGT AF UDLÆNDINGE
Domstolene begynder at sige, at de betragter immigration som krig.
Idéen var, at der ville komme en flod af immigranter fra Kina,
og de ville tage Amerika fra os.
Og ligesom i en krigstid
kan regeringen gøre hvad som helst for at forsvare landet.
Det, højesteret gjorde, var at skabe dette kloge argument,
at det handler om national sikkerhed,
hvorfor det lå uden for det 14. tillægs beskyttelse.
"At bevare sin uafhængighed og sikre mod fremmed aggression og indtrængen
er enhver nations højeste pligt.
Formen på denne aggression og indtrængen er ligegyldig,
om det er en fremmed nation
eller horder af dens eget folk, der trænger ind."
Det er slet ikke klart hvorfor,
vi skal være bange for immigranter fra Asien,
men domstolene bliver revet med af idéen, og sådan har det været siden.
LØFTE
De kinesiske eksklusionslove varer ikke et par år
eller nogle årtier.
Denne totale udelukkelse af kinesiske immigranter varer til 1943.
Enogtres år.
Det er konsekvenserne af højesteret, der sætter frygt over forfatningen.
Frygt er et redskab, modstanderne af det 14. tillæg bruger igen og igen
for at diskriminere dem, der anses som fremmede.
Hvis det skulle være helt rigtigt, udover de amerikanske indianere
stammer alle her i landet fra fremmede.
Chae Chan Ping-dommen sætter præcedens
for en dehumanisering af marginaliserede immigrantgrupper
og behandler dem ikke som personer,
men som andre, der ikke fortjener de rettigheder, statsborgerne nyder.
Og det er en model, vi ser brugt på tværs af amerikansk historie.
Giv mig dine trætte, dine fattige
Dine sammenkrøbne masser Der længes efter at være fri
1920'erne afspejlede et paradoks.
På den ene side, nem tolerance af charlestonpiger og jazz,
på den anden side intolerance og mistillid mod udlændinge.
Immigrantnationen havde lukket sin dør med strenge antiimmigrationslove,
men det ville blive sværere at lukke resten af verden ud.
IMMIGRATIONSLOVEN AF 1924
Hvis du spoler frem i denne periode i 1920'erne, er den samtidig med Jim Crow,
hvor man ser bekræftelsen af racehierarkiet over hele landet,
og det er den samme Jim Crow-impuls
om at statsborgerskab er for den hvide elite.
Man ser fremkomsten af nationale oprindelseskvoter,
kvoter, der blev skabt til at forhindre, at folk, der ikke kom fra Vesteuropa,
kom til De Forenede Stater.
Antallet af visa til nye immigranter var begrænset,
og så blev de tildelt på en måde, der sikrede,
at immigrationen ville være hvid i den nærmeste fremtid.
Jeg beder jer i navnet på den patriotisme,
som elsker Amerika, at lede landet til sejr.
Den forskruede patriotismes stemme
gentager en gammel frygt, der lå dybt i den amerikanske fortid,
at en nation skabt af vildmarken ville være fortabt til fremmede for evigt.
Jeg spørger, om I vil rejse jer
og sammen med mig love at give Amerika tilbage til amerikanerne.
Hvem var de privilegerede mænd,
som mente, de havde ret til at kalde landet deres?
Strategierne anvendt mod immigration er ikke nye.
De er de samme i 1880'erne som i 1930'erne eller i 2020'erne.
De opstår, når folk ikke længere ser det 14. tillægs ordlyd som et løfte,
men i stedet som en trussel.
Det hvide overherredømme kræver,
at vores identitet skal bestå af en enkelt race.
Men det går imod en anden tendens af hvidt overherredømme,
nemlig en mere økonomisk tendens.
Det er vidunderligt at have et fuldstændigt hvidt samfund,
men hvem skal så gøre det hårde arbejde i samfundet?
Hvem plukker og planter alle afgrøderne?
Hvem skal tage sig af babyerne og vaske gulvet?
Så der er økonomiske krav fra det hvide overherredømme,
om en ikkehvid, arbejdende, lavtlønnet, og, i bedste fald,
flytbar eller deporterbar befolkning til det hårde arbejde.
Mellem 1920 og 1930
kommer ca. en million immigranter fra Mexico ind i USA.
Arbejdsgiverne havde et voldsomt behov for flere mexicanske arbejdere
til at arbejde i markerne og på jernbanen over landet mod vest.
Da den store depression begynder,
bliver det tydeligt,
at mexicanske immigranter er uønskede som fastboende i landet.
Indvandringscyklussen dikteres stort set af økonomien,
og loven prøver at få kontrol.
Loven forsøger at finde på en rationalisering af,
hvorfor det er okay at hente kineserne til jernbanen og så smide dem ud.
Man ser det samme med arbejdskraft fra Mexico,
som bliver bragt ind og opmuntret, og senere,
når økonomien ændrer cyklus, bliver massedeporteret.
I 1930'erne blev mere end 400.000 mexicanske immigranter
tvunget til at deltage i det såkaldte "hjemsendelsesprogram".
Mexicanske arbejdere blev syndebukke
for dem, der troede, de tog jobs fra amerikanerne.
"De siger, at denne udvisningskampagne skal sikre nordamerikanske borgeres jobs.
Det er et trick. Det passer ikke.
Det er intet andet end et racistisk angreb mod alle mexicanere.
Vi er hverken ulovlige eller uønskede."
Tanken om, at ting går lige op, er den største misforståelse i økonomi.
Hvis man bliver betalt for noget,
skaber man mere rigdom og indkomst, end det man modtager,
fordi ens chef tjener noget.
Man øger landets samlede rigdom, man fjerner ikke noget.
Hele 60 procent af dem var amerikanske statsborgere.
"Vi må have nået frem til stationen ved daggry, for det var mørkt.
Vi græd. Hvem ville ikke græde?
Mange mennesker græd.
Vi skulle til et ukendt sted. Hvad vidste jeg om Mexico?
Min far var stolt over, at vi var amerikanske statsborgere.
Han sagde altid, at vi var amerikanere, og at vi ikke hørte til i det land.
Jeg startede i skolen, og pigerne kunne ikke lide mig.
De sagde: 'Tag tilbage til dit eget land. Du hører ikke til her.'
Mange mennesker diskriminerede os, fordi vi var amerikanske statsborgere.
Er det ikke sært?
Her bliver vi diskrimineret, fordi vi er mexicanere.
Så hvor hører vi egentlig til?
Og hvor hører angloamerikanere til?
De hører til i Europa, ikke?"
Operation Wetback var endnu en traumatisk kampagne
mod mexicanske immigranter, som blev sat i fængsel,
sat på både, tog, fly og deporteret tilbage til Mexico.
Det passer godt ind i øjeblikkets bekymringer og politik.
Året 1954 er jo det samme år som Brown mod Undervisningsministeriet.
Mange mennesker var meget bekymrede for landets ændrende demografi,
og Operation Wetback var et af svarene.
Hvis vi tænker på en sag som Chae Chan Ping,
er den en ladt pistol, der ligger og venter.
Selvom det 14. tillæg giver nominel retssikkerhed og lige beskyttelse,
er de mexicanske hjemsendelser og Operation Wetback
stadig sekundære i forhold til frygten vedrørende national sikkerhed,
frygt vedrørende et racistisk ideal om en hvid identitet.
Hvorfor arbejder du her i landet?
Jeg arbejder for et bedre liv. I mit land.
Jeg arbejder her, fordi jeg kan tage mig af min familie meget bedre.
Mexicansk arbejdskraft behandles som et objekt,
der kan bruges, når det er nødvendigt, og så elimineres ved masseudvisning
på en måde, der virkelig er en forbrydelse mod menneskeheden.
Amerika afviser det 14. tillæg,
idéen om, at vi alle er mennesker,
og tager "andetgørelse" til sig som immigrationspolitik.
Få magtfulde mennesker har legemliggjort denne ideologi mere end Harlon Carter,
opfinderen af Operation Wetback.
Carter ledte den amerikanske grænsepatrulje
på grænsen mellem USA og Mexico.
Og det, der er vigtigt at vide om Harlon B. Carter,
er, at i 1931, da han var teenager,
kom han hjem fra skole en dag, og hans mor var meget ked af det.
Hun sagde, at nogle mexicanske børn havde hængt ud,
og hun var ængstelig over dem og et eventuelt biltyveri.
Så Harlon Carter tog sit gevær og gik ud og ledte efter drengene.
Han fandt dem ved et lokalt vandhul
og sagde: "I skal komme med hjem og tale med min mor,
så hun kan finde ud af, hvad der foregår."
En af de unge drenge i gruppen var Ramon Casiano.
Og Ramon Casiano nægtede at tage hjem med Harlon Carter.
Så Harlon Carter tog sit gevær og holdt det mod Ramon Casianos bryst.
Da Ramon grinede og skubbede geværløbet til side…
…trykkede Harlon Carter på aftrækkeren og dræbte Ramon på gaden i Laredo.
Harlon blev retsforfulgt og dømt for mordet.
Dommen blev senere omstødt pga. en procedurefejl.
Et par år senere slutter Carter sig til USA's grænsepatrulje,
han stiger i organisationens rækker, og i starten af 1950'erne
leder han grænsepatruljen på grænsen mellem USA og Mexico,
og han er hjernen bag Operation Wetback og dets traumer i 1954.
Harlon Carter forlader senere grænsepatruljen
og bliver leder af riffelsammenslutningen, NRA.
Og det, Harlon Carter gør i RNA, er af afgørende betydning.
Harlon Carter ændrer NRA fra en organisation af våbenentusiaster,
en jægerorganisation,
til en kæmpe politisk organisation og forening,
der handler om at beskytte våbenrettigheder for enhver pris.
De bruger deres medier til at myrde rigtige nyheder.
I deres skoler lærer de børn, at deres præsident er den nye Hitler.
De bruger deres filmstjerner, sangere og komedier og andre shows
til at gentage deres fortælling igen og igen,
og de bruger deres tidligere præsident til at støtte modstanden.
Alt for at få dem til at demonstrere og protestere,
få dem til at skrige racisme og sexisme, fremmedhad og homofobi,
smadre vinduer, brænde biler, lukke motorveje og lufthavne,
true og terrorisere de lovlydige,
indtil den eneste mulighed er, at politiet gør sit arbejde
og stopper galskaben.
Og når det sker, bruger de det som en undskyldning for deres vrede.
Vi kan kun stoppe det her og redde vores land og vores frihed
ved at bekæmpe denne løgnagtige vold med sandhedens knyttede næve.
Jeg er National Rifle Association of America,
og jeg er frihedens sikreste sted.
NRA, KLIK OVENFOR
Frygtbaserede beskeder bruges til at forene en gruppe
mod en fjende, der opfattes som farlig og skræmmende.
Og et af de ord, disse beskeder bruger igen og igen, er "kriminel".
Fra begyndelsen har vores samfund valgt,
hvad der skal kriminaliseres og hvordan, på grundlag af race.
Immigranter har altid været mål for kriminalisering.
En af de første love, der var rettet mod stoffer,
var en vedtægt fra San Francisco i 1875 mod opiumbuler,
fordi de var forbundet med kineserne.
Det ses med cannabis.
Cannabis blev omtalt som en ny slags medicin,
der havde andre mulige fordele,
men da det blev forbundet med mexicanere, og vi begyndte at kalde det "marihuana",
ser man føderal lovgivning, der kriminaliserer brugen af marihuana.
At se, hvordan farvede mennesker dæmoniseres,
og hvordan man kalder dem kriminelle og "fremmede".
Når man kombinerer de to udtryk, skaber man en klasse af folk,
der nægtes de rettigheder, det 14. tillæg burde beskytte.
Gennem vores lands historie har vi set en sammenhæng
mellem diskrimination af sorte og diskrimination af immigranter.
Med Jim Crows legitimering over hele USA opstår der et parallelt system,
og i den vestlige del af Amerika bliver Jim Crow til Juan Crow.
Hvis man kigger frem i tiden, forgår den historie også i 1990'erne
med hensyn til massefængsling.
IMMIGRATIONSLOVEN AF 1996
De værste love, vi har set for immigration siden de nationale oprindelseskvoter,
er de love, der blev underskrevet af præsident Bill Clinton i 1996.
Alle amerikanere, ikke kun i de hårdest ramte stater, men overalt,
er forstyrret af det store antal ulovlige fremmede, der kommer ind i vores land.
De tager jobs fra andre borgere eller lovlige immigranter.
Deres brug af offentlige ydelser er en byrde for skatteyderne.
Vi har taget aggressive tiltag for at sikre grænserne bedre
med et rekordstort antal nye grænsevagter
og deportation af dobbelt så mange kriminelle fremmede som før.
Den lov kræver fængsling af immigranter
i flygtningesammenhæng, af folk, der kommer og søger asyl,
og selvfølgelig også af folk, der dømmes for forbrydelser.
Det er ligegyldigt, om du har børn her,
om du har boet her og kun begået en fejl i dit liv.
Det betyder intet. Uden undtagelse. Du bliver udvist.
Og du kommer i fængsel, mens din udvisningssag står på.
Ingen kan fratages deres frihed uden retslig procedure.
Det siger det 14. forfatningstillæg,
og alligevel sender vi folk i fængsel og forviser dem fra landet
uden at give dem advokater, uden den procedure, der tilfalder folk,
som sendes i fængsel i straffesystemet.
På grund af vores frygt er vi blevet vant til idéen om deportation,
hvilket har retfærdiggjort det deportationssystem, vi har i dag.
ANTAL DEPORTATIONER
En af de mest effektive måder,
hvorpå mennesker rationaliserer grusomhed mod andre mennesker,
er ved at nægte at se dem som personer.
Vi kalder dem mange ting,
hvad som helst for at glemme, hvad de er,
mennesker.
-Bøller. -Narkosmuglere.
Super rovdyr.
Invaderende immigranter.
-Bandemedlemmer. -Ulovlige fremmede.
-Voldtægtsmænd. -Kælling.
-Transvestit. -Ekstremist.
-Svans. -Mexere.
-Jødesvin. -Terrorist!
Nigger!
En efter en finder vi bandemedlemmerne,
narkohandlerne og de kriminelle, der jager vores folk.
Vi smider dem ud af landet, eller vi smider dem i fængsel.
Det 14. tillæg siger, at hvis du er født her,
er du amerikaner, og dem kan man ikke smide ud.
Og hvis man ville deportere dem, der allerede er her,
har de alle ret til en retslig procedure.
Du tager fejl omkring det 14. tillæg.
Det her er en invasion.
Den ulovlige invasion sydpå…
-Det er en invasion. -En invasion.
En invasion af stoffer og kriminelle og…
Regering, vær nu sød…
Lad mine forældre være frie som alle andre.
Vær sød ikke at gå.
Retten til at være sammen som familie nægtes ofte farvede mennesker,
i særdeleshed slaver.
De kinesiske eksklusionslove.
Indfødte amerikaneres børn blev fjernet og sendt på kostskoler.
Fængslingen af japanere og japanske amerikanere,
bandlysningen af muslimer.
Der er uden tvivl en meget stærk moralsk forbindelse, hvis ikke juridisk,
mellem slaveriets historie i dette land og den fejlslagne lovgivning af i dag,
hvor mange udvisninger også resulterer i familieseparation.
Og det kræver en bestemt form for umenneskeliggørelse
at se folk gennem lovens optik
og ignorere, at de er en del af en familie.
Trump-administrationen bruger den såkaldte nultolerancepolitik.
Nultolerance refererer til politikken om at adskille familier
for afskrække andre familier fra at komme til De Forenede Stater.
Det er staten, der bruger noget, der er så straffende,
at det er fuldstændigt nedbrydende.
Så når staten, der skal forestille at være et civilsamfund,
beslutter at bruge børn som våben,
kan man ikke foregive rettigheder.
Det er faktisk tortur.
Jeg vil i fængsel.
Vil du?
Du elsker mig ikke.
Hvem har sagt, at jeg ikke elsker dig?
Du er ikke min mor længere.
De kom til vores land, fordi de ikke kunne komme lovligt.
De kom til vores land, fordi en far, der elskede sine børn
var bange for, at de ikke ville have mad på bordet.
Og de krydsede grænsen, fordi de ikke havde noget arbejde
til at forsørge deres familie med.
Ja, de brød loven, men det er ikke en forbrydelse.
Det er en kærlighedshandling. Det er en handling af familiefølelse.
Jeg har været ved grænsen med familier adskilt fra deres børn af regeringen,
og jeg siger hele tiden til folk, at hvis du var i sikkerhed i dit hjemland,
hvis du havde alt, du havde brug for
for at beskytte dig selv og dine børn, blev du der.
Tænk på, hvad du vil gøre for dine børn.
Dit svar er det samme,
som dem fra Centralamerika og andre dele af verden,
som gør alt for deres børn,
så de kan få bedre muligheder, og så deres børn kan trives
og blive elsket for dem, de er.
Et øjeblik.
Det er alt, det tager for din verden at styrte sammen.
For mig kom det øjeblik, da jeg var 14.
Jeg kom hjem fra skole for at opdage,
at mine hårdtarbejdende immigrantforældre var blevet fjernet.
I et uigenkaldeligt øjeblik, så hurtigt som et enkelt åndedræt,
var livet, som jeg havde kendt det, forandret for evigt.
Mine forældre prøvede desperat at blive amerikanske statsborgere
og holde familien sammen.
De bønfaldt, de planlagde, de bad.
De bad andre om hjælp.
Og til sidst
var ingen af deres anstrengelser nok til at beholde dem i det land, vi elsker.
Efter mine forældre blev revet væk, fulgte ingen embedsmand op på mig.
Ingen tænkte på eller bemærkede, at jeg var alene.
Hvad for et samfund vil vi gerne være?
Et, der krænker børns rettigheder?
Eller vil vi være et Amerika, der værdsætter børn og familier
og friheden til at være dem, vi er?
"Dit brede republikanske domæne er en menneskelig jagtmark.
Ikke kun jagt på tyve og røvere, samfundets fjender,
men på uskyldige mænd.
Amerikanere er i de sidste to år blevet jaget
og uden et øjebliks varsel lagt i lænker og gjort til slaver og torturofre.
Nogle af dem havde koner og børn, der afhang af dem,
men det gjorde ingen rede for.
Jægerens ret til sit bytte er hævet over ægteskabsretten
og alle rettigheder i denne republik, selv Guds rettigheder! "
Jeg har tænkt på den såkaldte kø, immigranter skal stå bagi.
Men denne kø er en myte.
Spørger man folk, der siger: "Du må stå i kø som alle andre",
og beder dem pege på, hvor køen starter,
ved de det ikke selv som amerikanske borgere.
Man får det indtryk, at køen ikke kun er der,
men at den er velordnet, og at den virker.
Hvis du står ved USA's grænse, står der på et skilt: "Ledige jobs."
Og på et andet: "Ingen adgang."
Vi er nødt til at få vores love i tråd med virkeligheden,
så der ikke er friktion mellem, at folk vil have arbejderne,
at muligheden er der, og en lov, der siger: "I to må ikke mødes."
Der er så mange måder, hvorpå vi bør forsøge
at eliminere resterne af Chae Chan Ping-sagen
fra vores immigrationssystem.
Jeg er glad for, at vi ikke længere udelukker kineserne,
at visse nationalitetsbestemte forbud er blevet fjernet,
men det er ikke slut.
Empati er ikke bare, at individer bør have empati.
Vi må være en empatisk nation. Empati skal kodes ind i loven
og måden, hvorpå vi behandler folk, der flygter hertil og søger sikkerhed.
ONKEL SAMS THANKSGIVING-MIDDAG
Tror du stadig på Amerikas løfte?
Nej.
For det løfte altid har været en løgn.
Men jeg tror, at vi kan bygge noget nyt,
en drøm, der er…
…medfølende,
rummelig,
og som forstår sin pligt
til at reparere, tilbagebetale og helbrede.
Jeg tror stadig på Amerikas løfte.
Og det gør jeg, fordi kernen i det løfte er håb.
Håbet om, at du får mulighed for at forfølge dine drømme,
og håbet om, at vi som nation fortsat kan gå mod retfærdigheden.
Jeg har ikke andet valg end at tro på Amerikas løfte,
for mit liv er her, min familie er her, min datter er her.
Min fremtid er her.
Og jeg er ved Gud lige så amerikansk som alle andre,
og som amerikaner vil jeg kæmpe for Amerika
til det sidste.
Det 14. tillæg gør, at vi kan blive 100% amerikanere,
men hvad er så specielt ved at være amerikaner?
Slap af, Amerika. Jeg stiller bare et spørgsmål.
Se vores historie. Se slaveriet. Se, hvordan vi behandlede sorte bagefter.
Amerika har krænket indianere, kvinder, LGBTQ-samfundet, indvandrere,
alle marginaliserede grupper i landet. Deraf udtrykket.
Ellers var de bare grupper.
Så hvad er pointen?
Pointen er løftet.
Er grundlæggerne nogle hvide fyre, der kun ville have frihed for hvide fyre?
Måske.
Men i så fald skulle de have skrevet det ned.
Stor fejl.
Men de skrev "liv, frihed og jagten på lykken".
Det var deres løfte, og sådan ender man med at befri slaverne.
Da det 14. tillæg blev skrevet, kom ordet "lige" ind i forfatningen.
Endnu et løfte.
Derfor er vi her.
Derfor arbejder vi så hårdt for at blive amerikanere.
På grund af garantien for liv, frihed og jagten på lykken
og løftet fra det 14. forfatningstillæg.
Amerika, jeg tager dig på ordet.
Og ordet er "lige".
Ord har magt.
Som vi har set, kan ord ændre verden.
"Vi, folket."
Det 14. forfatningstillæg er et løfte om,
at vi kan være et inkluderende, mangfoldigt og lige samfund,
men det er også en forpligtelse, vi, folket, har over for hinanden
for at danne den perfekte forening.
Vi må vælge at bringe det 14. tillæg til live.
BORGER, MODSTAND, KONTROL, KÆRLIGHED
LIGE
Her er vi 150 år efter det 14. forfatningstillæg,
og vi er virkelig sent på den
med hensyn til at flytte det 14. tillæg fra udkanten
til centrum af vores samtale om det amerikanske demokrati.
"Alle personer, der fødes eller får indfødsret i USA
og er underlagt landets jurisdiktion…
…er statsborgere i De Forenede Stater og den stat, de bor i."
Vores vision om, hvad der gør landet til et demokrati,
den er så vigtig…
Så mange af de værdier og principper er dybt indlejret i
og stammer fra ordene i det 14. tillæg.
"Ingen stat må vedtage eller håndhæve en lov…
…som begrænser privilegier eller immuniteter…
…der tilfalder USA's borgere."
Uafhængighedserklæringen, forfatningen, domstolens afgørelser
er fyldt med ord som "lighed" og "retfærdighed for alle" og "frihed".
Vi har et troskabsløfte med disse ord.
Og det 14. forfatningstillæg skulle gøre den vision til virkelighed.
"Ingen stat kan fratage en person dennes liv…
…frihed eller ejendom uden retmæssigt grundlag…
…ej heller benægte nogen inden for dens jurisdiktion…
…lige beskyttelse for loven."
Den satte et mål.
Det er en mål, der stadig er uden for rækkevidde for mange,
og så meget af det moderne Amerika har handlet om kampen
for at gøre idealerne i det 14. tillæg til en realitet.
Det 14. forfatningstillæg har skabt et bolværk af muligheder,
men det har aldrig udgjort en garanti for egentlig retfærdighed.
Syden blev angrebet
af grådige opportunister og føderale tropper
for at få det berygtede, ulovlige 14. tillæg godkendt.
Bibelen og pistolen skabte Amerika af vildmarken
og gjorde det til det største hvide land på denne Jord.
Hvide liv betyder noget!
Det er tydeligt i dag,
at Amerika har forsømt dette løfte,
for så vidt angår hendes farvede indbyggere.
Det er utroligt…
…at vi bliver ved med at elske dette land, og dette land ikke elsker os tilbage.
Denne mand knælede på en mands hals
i otte minutter og 46 sekunder!
Tænk lige engang.
De vil tale om farvede mennesker, som om vi er bøller og ballademagere…
Og mit folk, som immigrant, vi er voldtægtsmænd? Ved du hvad?
Vi byggede landet!
Og jeg har noget at sige til dem!
Vi går ingen steder!
Det 14. forfatningstillæg kan aldrig gøre det,
vi som personer skal gøre, nemlig leve op til vores værdier.
Og hvis vi ikke har værdier, der stræber efter ligeberettigelse,
så vil det 14. tillæg fortsat være et princip og en mulighed,
men det vil ikke garantere og forsikre ligeberettigelse her i landet.
Forfatningen er et levende dokument og tilhører folket.
Vi har magten til at fortsætte med at presse på for at sikre,
at domstolene forstår loven, som vi forstår den.
Det 14. tillægs betydning bliver egentlig udkæmpet på gaderne.
Det er et produkt af folk som Frederick Douglass,
af borgerrettighedsbevægelsen.
På grund af det, de gjorde, sprang mulighedernes døre op,
ikke kun for sorte, men for alle amerikanere.
Kvinder marcherede gennem dørene,
latinoer marcherede gennem dørene,
asiatiske amerikanere, homoseksuelle,
amerikanere med handicap, de kom alle gennem de døre.
Aktivister i dag skal kende loven, vi skal kende historien,
vi skal kende forfatningen,
fordi det er de ting, vi forsøger på at ændre.
VI ER OVERALT
Mit mål, mit håb, er, at…
Man taler om det andet forfatningstillæg.
Selv børn kender det første tillæg.
Jeg håber, at folk vil tale om det 14. tillæg.
Gid folk ville sige: "Det er imod mine rettigheder i det 14. tillæg."
"Besvar dit hjertes højeste kalden og stå op for det, du virkelig tror på.
I mit liv har jeg gjort alt, hvad jeg kan, for at demonstrere, at fred,
kærlighed og ikkevold er den gode vej frem.
Nu er det din tur til at lade friheden lyde.
Når historikere løfter pennen for at skrive om det 21. århundrede,
skal de sige, at det var din generation,
der endelig lagde hadets tunge byrder fra sig.
Almindelige folk med usædvanlig vision kan forløse Amerikas sjæl
ved at lave det, jeg kalder god ballade, nødvendig ballade."
I en enorm sejr for immigrantrettigheder
har højesteret afsagt dom mod præsident Trumps forsøg
på at afslutte børneaktionsprogrammet DACA,
som beskytter næsten 700.000 immigranter mod udvisning.
Jeres kamp viser, at Amerika og amerikanere i dette land har håb.
Mist aldrig dit håb. Sluk aldrig din ild.
Vi bør ikke altid vente på, at magten giver os vores rettigheder.
Vi kan kræve vores egne rettigheder.
En historisk dom fra højesteret i dag forbyder jobdiskrimination
på grundlag af seksuel orientering eller transkønnet identitet.
Sagen om Aimee Stephens.
Hun arbejdede som bedemand og sprang ud som transkønnet,
præsenterede sig selv som kvinde og blev fyret for det.
Lad ikke andre fortælle dig, hvad du skal være, eller hvad du er.
Så længe vi fører politik med frygt og vrede,
vil vi aldrig være store på den måde, vi skal være store.
Vi vil aldrig opfylde vores forfatnings løfte.
Men hvis vi afviser politik baseret på frygt og vrede,
hvis vi virkelig omfavner håbet fra det 14. tillæg,
hvis vi accepterer udfordringen
til virkelig at være et stort samfund, hvor alle er lige,
hvor hvert menneskes værdighed og rettigheder beskyttes og respekteres,
så tror jeg, der er et stort Amerika på vej.
Under hele denne rejse
har vi set de ofre, de helte, der kæmper for ægte ligeberettigelse,
har gjort og fortsat gør for os alle.
Lighed er en forpligtelse.
Det er en daglig øvelse.
Vi skal vælge at ære hinanden hver eneste dag,
især når det ikke er nemt.
Vi må beslutte, om vi er villige til at gøre det nødvendige
for at gøre løftet fra det 14. tillæg til virkelighed.
Og hvis vi forpligter os til at tage på den rejse sammen,
som Frederick Douglass engang sagde:
"Så vil vores nations herlighed være fuldkommen.
Vores fred vil flyde som en flod,
og vores fundament vil være fast som evige klipper."
Tekster af: Else Katrine Nielsen