‫- NETFLIX מציגה -‬
‫כן.‬ ‫-רוצה אחד?‬
‫בוקר טוב. יום נעים.‬
‫היי.‬
‫איזי!‬
‫ילדים, אנחנו פתוחים. בואו. קדימה.‬ ‫-תודה, איזי.‬
‫- מרכז נוער -‬
‫לאט.‬
‫את לא חייבת להאכיל אותם כל הזמן.‬ ‫-בטח שכן. אני איטלקייה.‬
‫דונאט?‬
‫ביי, נייט.‬ ‫-ביי.‬
‫גברת ג'ונסון.‬ ‫-איזי!‬
‫שני דונאטס תמורת עיתון?‬
‫למה את קוראת את הזבל הזה?‬
‫הכותרות מעולות.‬
‫"ביקור הנסיך הלוהט‬ ‫מעלה את הטמפרטורות בעיר."‬
‫אבל ברצינות, מה נסגר עם השיער שלו?‬
‫- הנסיך הלוהט -‬
‫איפה לעזאזל זה לאווניה?‬
‫מזרחית לאלדוביה.‬
‫איזי! המספרה!‬
‫- סלון יופי‬ ‫"בליסימה" -‬
‫דסטיני, קחי את התיק שלך!‬
‫איפה האש?‬ ‫-זה המיקרוגל.‬
‫טוב!‬ ‫-שידור חי מ"בליסימה".‬
‫ויש שרפה עצומה.‬ ‫-אני על זה.‬
‫שמעו, כולן. עצה שלי.‬
‫בפעם הבאה שיש שרפה, צאו מהבניין.‬
‫מה עם הדברים שלך?‬
‫איזבלה, הצלת אותנו.‬ ‫-בסדר.‬
‫מישהי רוצה לספר לי מה קרה הפעם?‬
‫רצינו לאכול ארוחת בוקר…‬ ‫-ולחבר את מסלסלי השיער לחשמל.‬
‫כן, ואת מייבשי השיער, כמו שאמרת…‬ ‫-באמת? אני אמרתי את זה.‬
‫כן…‬ ‫-בטח.‬
‫"לא להשתמש במיקרוגל‬ ‫בזמן שמסלסלי ומייבשי השיער מחוברים לחשמל."‬
‫זה חדש?‬
‫נונה! אוי לא, העשן!‬ ‫-אימא!‬
‫מה?‬ ‫-ישנתי.‬
‫אימא. כמעט מתנו.‬
‫אולי אנחנו מתות,‬ ‫ואנחנו פשוט לא יודעות את זה עדיין.‬
‫לא. אנג'לו היה צריך להיות כאן.‬
‫אנחנו לא מתות.‬
‫אבל אולי היה עדיף אם היינו,‬ ‫כי זה יעלה לנו הון.‬
‫נו, איזי.‬
‫דאג, אל תמחא לי כפיים לאט‬ ‫אם אתה רוצה שיישארו לך אצבעות.‬
‫איזבלה, איך את מדברת.‬
‫אתה יודע שזו לא אשמתי.‬
‫צריך להחליף פה את חוטי החשמל.‬
‫הבעלים חושב אחרת.‬
‫אם תיתן לי לדבר איתו, אוכל להסביר…‬
‫הוא מעסיק אותי,‬ ‫כדי שלא יצטרך להתעסק עם אנשים כמוך.‬
‫תראי את זה!‬
‫מייבשי שיער, מסלסלי שיער, מיקרוגל…‬
‫את מעמיסה על השקעים.‬
‫אם אני לא הייתי מיישר את ההדורים,‬
‫הבעלים היה מעיף אותך מזמן.‬
‫כמה הפעם?‬
‫אלפיים דולר.‬
‫זו סחיטה, דאג.‬ ‫-אלוהים!‬
‫בואו נשבור לו את הברכיים.‬
‫אין לך לב?‬
‫תראי, אם אין לך את הכסף, הבעלים יכול‬ ‫להשכיר את המקום הזה בקלות למישהו שיש לו.‬
‫בחיים לא תמצאי מקום עם שכר דירה כזה זול.‬
‫יש לי את הכסף.‬
‫איזי, לא את החסכונות שלך לנסיעה.‬ ‫-לא, מותק, לא!‬
‫זה בסדר.‬
‫תני לנו להשתתף.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תודה. זו האחריות שלי.‬
‫אם יש עודף, תקנה לעצמך נשמה.‬
‫את יודעת מה אני אוהב בשכונה הזאת?‬
‫פרייריות!‬ ‫-מה?‬
‫מותק, מה נעשה?‬
‫זה בסדר.‬
‫נסתדר. אנחנו תמיד מסתדרות.‬
‫זה בסדר.‬
‫תסעד ארוחת צהריים עם הוריך‬ ‫ב"טאוורן און דה גרין" באחת,‬
‫לאחר מכן יש לך פגישה עם ראש העיר,‬ ‫ואז ביקור בבית ספר לאומנויות,‬
‫ואחריו בשמונה בדיוק ב"גוגנהיים"‬ ‫למסיבת האירוסין שלך.‬
‫וולטר, מה דעתך על החולצה הזאת?‬
‫מצוינת.‬
‫היא מצוינת? מה מצוין בה?‬
‫אתה לובש אותה.‬
‫המלכה התעקשה שתלבש משהו‬ ‫של מעצב אמריקאי מוביל.‬
‫אבל היא מחרידה. נכון?‬
‫סלח לי?‬
‫מה דעתך על החולצה הזאת?‬
‫אתה מקסים יותר מהוורדים האלה, הוד מעלתך.‬
‫מישהו יכול פשוט להגיד לי את האמת?‬ ‫זה כל מבוקשי.‬
‫את האמת?‬ ‫-כן.‬
‫האמת היא, שאתה נראה מצוין.‬
‫אני לא חושב שניהלתי‬ ‫שיחה אמיתית עם מישהו אי-פעם.‬
‫תרצה שאביא מישהו בשביל זה?‬
‫אני צריך להסתפר.‬
‫אכניס את זה לרשימת המטלות למחר.‬
‫לא. אני נראה כאילו אני חובש פאה.‬
‫אני צריך להסתפר היום.‬
‫אבל אין זמן.‬
‫וולטר, נוכל להעמיד פנים לרגע‬
‫שיש לי שליטה מזערית בחיים שלי?‬
‫אני ממש רוצה להסתפר היום.‬
‫בהחלט, הוד מעלתך.‬ ‫-תודה.‬
‫תתקשר ל"בל".‬ ‫זאת המספרה הכי טובה בניו יורק.‬
‫כל השמות הגדולים הולכים לשם.‬
‫חייג ל"בל", המספרה הכי טובה בניו יורק.‬
‫- סלון יופי‬ ‫"בליסימה" -‬
‫- "המספרה הכי בת זונה בניו יורק!" -‬
‫כן?‬
‫יום טוב. ברצוני לדבר עם הבעלים של המקום.‬
‫מדברת. מה אתה רוצה?‬
‫כן. אני מתקשר בשם המעסיק שלי,‬ ‫הנסיך תומאס מלאווניה.‬
‫אני המשרת האישי שלו.‬ ‫-כן, ואני מלכת ג'נוביה.‬
‫סליחה?‬ ‫-מי זה?‬
‫קרלוס, המבטא המזויף שלך נוראי.‬
‫אני רוצה מעצב שיער‬ ‫שיספר את הנסיך בהקדם האפשרי.‬
‫הסלון שלך מומלץ ביותר.‬
‫חכה שנייה.‬
‫היי, די. מה הקידומת של מדינת לאווניה?‬
‫פלוס שמונה-חמש. למה?‬
‫כולם לשתוק.‬
‫זה מס הכנסה?‬
‫אז כמה בדיוק תשלמו לי עבור התספורת הזאת?‬
‫הזמן שלי שווה הרבה, אתה מבין.‬
‫זה נמוך מהשכר הרגיל שלי,‬ ‫אבל נגיד שזה למטרה טובה.‬
‫בסדר. ב-12:00.‬
‫אני אהיה שם.‬
‫מי זה היה?‬
‫התקשרו אליי עכשיו‬ ‫כדי שאספר את הנסיך הזה‬‫…‬
‫הנסיך תומאס.‬
‫תמורת 500 דולר.‬
‫אלוהי…‬
‫את בטוחה?‬
‫זה נשמע אמין. אלוהים. מה אני אלבש?‬ ‫-רוצה את האוברול לייקרה זהב שלי?‬
‫כן.‬ ‫-לא, זה חייב להיות בטוב טעם.‬
‫כן, בגלל זה הזהב.‬
‫זו יכולה להיות ההזדמנות שלנו לפרוץ.‬ ‫אני חייבת להיראות מתוחכמת.‬
‫- מלון לה מוט -‬
‫מי זאת?‬ ‫-היא לא מעניינת.‬
‫חצוף!‬
‫סליחה.‬
‫השירותים שלנו לא פתוחים לציבור הרחב.‬
‫אני לא מחפשת שירותים.‬ ‫אני מחפשת בחור בשם וולטר.‬
‫יום טוב.‬
‫אני וולטר.‬
‫היי, אני איזי, בעלת הסלון.‬
‫התקשרת אליי.‬
‫וואו, אתה בדיוק כמו שדמיינתי אותך.‬
‫החליפה ומטפחת הכיס הקטנה, כולך מסודר.‬
‫כן. מכאן.‬
‫- מלון לה מוט -‬
‫שאלוהים ייקח אותי.‬
‫היא דומה כל כך‬ ‫לכל שאר הסוויטות שראיתי בחיי.‬
‫כל כך דומה.‬
‫הרשי לי להציג את הנסיך תומאס מלאווניה.‬
‫שלום.‬
‫אני איזי מרחוב 183.‬
‫בבקשה. את לא חייבת לקוד קידה.‬
‫אני יודעת. אני חייבת לקוד לך‬ ‫רק אם אני אזרחית המדינה שלך.‬
‫זה בשביל תוספת נקודות.‬
‫את יודעת הרבה על ברכות שלום מלכותיות.‬
‫רק מה שחיפשתי ברכבת בדרך לכאן.‬
‫היה כתוב, "הקידה צריכה להיות תנועה מרומזת‬
‫עם עלייה איטית, תוך שמירה על קשר עין".‬
‫שנתחיל?‬
‫קרה משהו?‬ ‫-אני לא אמורה לגעת בך ראשונה.‬
‫"לעולם לא ליזום מגע עם בן מלוכה.‬
‫יש לחכות עד שבן המלוכה ייגע בך."‬
‫כן.‬
‫זה אחד החוקים שאנחנו אוכפים בכל הכוח.‬
‫פעם מישהו טפח לי על הגב באיזה מצעד.‬
‫ומה קרה?‬
‫לא ראיתי אותו שוב לעולם.‬
‫טיפלו בו.‬
‫מה?‬
‫אל תעשה את זה! אני מספיק לחוצה גם ככה.‬
‫הנה. נגעתי בך קודם.‬
‫תודה.‬
‫ברצינות, אל תעשה את זה.‬
‫אוקי. מה אתה רוצה לעשות פה?‬
‫תגידי לי את.‬
‫הוד מעלתך. התה שלך?‬
‫לא הזמנתי תה. תודה.‬
‫אבל אמרו לי ש…‬ ‫-אני הזמנתי לך תה.‬
‫אתה לא רוצה?‬ ‫-לא.‬
‫שמעת אותו. לכי!‬
‫כן, כמובן. מצטערת.‬
‫לא יוצלחת. חוסר יכולת מוחלט.‬
‫אני אודיע לשירות החדרים.‬
‫היי, הכול בסדר.‬
‫את בסדר. כולם שופכים דברים.‬
‫תודה.‬
‫איזו תספורת הכי תתאים לי לדעתך?‬
‫למה לא אמרת כלום? האישה הזאת הייתה‬ ‫מרושעת כל כך, ופשוט ישבת שם.‬
‫זה לא ממש מקומי להגיד.‬
‫לא מקומך?‬ ‫-לא, זה…‬
‫אבל היא לא משקפת אותך?‬
‫אם הייתי מתייחסת ככה לאנשים,‬ ‫לא היו לי לקוחות.‬
‫אני נסיך. אין לי לקוחות.‬
‫באמת? האנשים שגרים במדינה שלך‬ ‫הם לא כמו הלקוחות שלך?‬
‫לא. הם נתינים.‬
‫כן.‬
‫נתונים לחרא שלך.‬
‫אולי פשוט תספרי אותי וזהו?‬
‫בזהירות.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫אולי פשוט תספר את עצמך וזהו.‬
‫מה את עושה? לא סיימת את התספורת שלי.‬
‫יש בעיה?‬
‫כן, יש בעיה.‬
‫הוא! וגם אתה.‬
‫מתה על החולצה שלך, דרך אגב.‬
‫אלוהים!‬
‫לאיזה מין סלון התקשרת?‬
‫לכן צריך להיזהר עם התרופות האלה,‬ ‫אפשר להתמכר.‬
‫זה לא בריא.‬
‫אלוהים, איפה היית? התקשרתי אלייך.‬
‫אני מצטערת. הטלפון שלי מת.‬ ‫הייתי חייבת לחזור ברגל.‬
‫מה? מצפון העיר? שבי.‬ ‫-תודה, נונה.‬
‫למה לא נסעת ברכבת התחתית?‬
‫לא היה לי כסף. בניתי על ה-500 דולר האלה.‬
‫הנסיך לא שילם לך?‬
‫עשירים, תמיד מנצלים את מעמד הפועלים.‬
‫לא, זה לא העניין. אני…‬
‫לא בדיוק סיימתי את התספורת.‬
‫ראיתי כמה עוולות…‬ ‫-אוי, איזבלה. את והעוולות שלך!‬
‫מה עשית?‬ ‫-לא משנה.‬
‫הנסיך ראה מישהי מתנהגת בגסות,‬ ‫וזה לא הזיז לו.‬
‫נסיך אמור להיות נאצל, להיאבק למען החלשים.‬
‫נסיך אמור…‬ ‫-לא להיות בחנות.‬
‫בבקשה, אל תפסיקי בגללי.‬
‫היא דיברה על נסיך אחר.‬ ‫-כן, היא סיפרה שני נסיכים היום.‬
‫זה קורה כל הזמן. הם…‬ ‫-מה אתה עושה פה?‬
‫שכחת את המספריים שלך.‬ ‫וגם, קיוויתי שאוכל להשלים את התספורת שלי.‬
‫עזבת בפתאומיות ו…‬
‫תראי אותי. אני בקושי מצליח לעמוד ישר.‬
‫אני מצטערת. אני די עייפה.‬
‫איזבלה.‬
‫הבנתי. טוב, לפחות תני לי לשלם לך ולהתנצל.‬
‫אני מבטיח שיש לי צד מקסים יותר.‬
‫כן.‬
‫אתה פשוט לא מראה אותו למשרתים.‬
‫זה כמו נעל זכוכית.‬
‫אבל כסף.‬
‫כיסא ארבע.‬
‫תודה.‬ ‫-זה כאן. שב.‬
‫אני אעבור.‬
‫אני אזיז את אלה.‬
‫שב.‬ ‫-שב.‬
‫ניגבתי אותו קודם. הוא נקי מאוד.‬ ‫-תודה.‬
‫אני מסונוורת.‬ ‫-גם אני!‬
‫אני רואה אתכם בעיתון, בכל מקום.‬
‫אני בשוק שאתה ב"בליסימה"…‬ ‫-אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫רוצה קצת?‬ ‫-לא, זה בסדר. תודה.‬
‫תאכל.‬
‫זה נראה טעים מאוד,‬ ‫אבל אני יוצא לארוחת ערב בקרוב.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫אני לא מכינה אוכל כדי שתזרוק אותו.‬
‫נונה, הוא אמר לא.‬
‫הדבר הקטן והרזה צריך לאכול.‬
‫הוא לא נסיך. הוא מקל.‬
‫נונה, מספיק!‬
‫מה? הוא לא מבין אותי.‬
‫זה נכון. האיטלקית שלי חלודה למדי.‬
‫תאכל.‬
‫אתן תמיד ככה?‬
‫אין לך מושג.‬
‫עכשיו תראה מה זה.‬
‫אימא!‬
‫יוצא מן הכלל!‬
‫טוב, אתה מוכן.‬
‫תודה. אני אוהב את זה.‬ ‫-איזבלה היא הטובה ביותר.‬
‫קח כרטיסי ביקור לתת לחברים הנסיכים שלך.‬
‫היא עושה הכול.‬ ‫שיער, איפור, ציפורניים, שעווה במפשעה.‬
‫אימא, זה יותר מדי מידע.‬ ‫הוא לא צריך לדעת את זה.‬
‫זה של איזי. היא מתה לצאת ולראות את העולם.‬
‫כל העולם מחכה לך, ממש מחוץ לדלת הזאת.‬
‫כן, אני רק אגיד למשרת שלי‬ ‫להתחיל לארגן את זה.‬
‫אם זו לא טרחה גדולה מדי,‬ ‫מישהי יכולה לכוון אותי לרכבת התחתית?‬
‫אני אעשה את זה.‬ ‫-אני יכולה.‬
‫איזבלה תראה לך.‬
‫בוא.‬
‫לא חשבתי שאתה טיפוס של הרכבת התחתית.‬
‫כן. טוב, למדתי בבתי ספר אמריקאיים,‬ ‫וטיילתי לא מעט.‬
‫אז אני מנסה לראות כמה שיותר מכל מקום.‬
‫עושה כמיטב יכולתי להשתלב.‬
‫אתה לובש טוקסידו, ורכב יוקרה עוקב אחרינו.‬
‫אתה קורא לזה להשתלב?‬
‫זה הנוהל, לצערי.‬
‫אנחנו חייבים ליהנות מזה קצת.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, עצור!‬
‫מה יקרה אם נרוץ?‬
‫בואי נגלה.‬ ‫-כן!‬
‫קדימה!‬
‫מכאן. קדימה!‬
‫אלוהים.‬
‫אני חושבת שאולי עשינו להם התקף לב.‬
‫כן, זה בסדר.‬
‫זו נקמה קטנה בוולטר.‬
‫הוא התוודה שהטלפון שלו‬ ‫התקשר בטעות לסלון היופי שלך.‬
‫הוא התכוון להתקשר לסלון בשם "בל"?‬
‫כן, זה יותר הגיוני. כל החשובים הולכים לשם.‬
‫אבל התספורות שלהם‬ ‫מתחילות ב-700 דולר, בזבוז כסף מוחלט.‬
‫אני אעשה לך תספורת זהה ב-29.99 דולר.‬
‫אבל שילמתי לך 500 דולר.‬
‫היי, זה מה שוולטר הציע.‬ ‫אני פשוט אשת עסקים טובה.‬
‫אני שמח על הטעות שהוא עשה.‬
‫זה הערב הכי טוב שהיה לי…‬ ‫כבר הרבה מאוד זמן.‬
‫חשבתי שתיסע ברכבת התחתית.‬
‫אני מתעקש שניקח אותך בחזרה לסלון.‬
‫לא, תודה.‬
‫זה לילה יפה, ואני פשוט…‬ ‫אני רוצה להסתכל על הכוכבים.‬
‫אילו כוכבים?‬
‫מה זאת אומרת אילו כוכבים?‬
‫סיריוס. וגה.‬
‫איפה וגה?‬
‫תראה, הוא ממש…‬
‫שם.‬
‫אני רגילה לצפייה בכוכבים עם אורות וזיהום.‬
‫מדהים.‬
‫סליחה, הוד מעלתך.‬ ‫מסיבת האירוסין שלך מתחילה בקרוב.‬
‫כמובן.‬
‫אז…‬
‫תענוג להכיר אותך, איזי.‬
‫גם אותך.‬
‫אתה יודע, אתה די בסדר,‬
‫כשאתה לא מתנהג כמו נסיך.‬
‫למי הספריות האלה חושבות את עצמן?‬
‫לא. סמכי עליי, עשיתי לה טובה.‬
‫לא, אני לא תמיד עושה את זה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫חכי רגע.‬
‫נו כבר. קדימה. נשיקה.‬
‫אימא!‬ ‫-לורן.‬
‫אני רק מייצרת זיכרונות.‬
‫מייצרת זיכרונות.‬
‫היא ניתקה.‬ ‫-אז איך מתקדמות ההכנות לחתונה?‬
‫הן יקרות לאללה.‬
‫היו כמה מהמורות, אבל זה בקטנה.‬
‫בקטנה? הרגע איבדנו‬ ‫את הסטייליסטית הרביעית שלנו.‬
‫אני לא יודעת מה נעשה. אין לנו זמן.‬
‫אם יורשה לי, מה עם מיס איזבלה, הוד מעלתך?‬
‫איזבלה?‬
‫בעלת סלון היופי, "בליסימה".‬ ‫היא בדיוק סיפרה את הנסיך.‬
‫- סלון יופי "בליסימה" -‬
‫היא עושה תספורות צבאיות?‬ ‫-הן עושות הכול.‬
‫אתה מרוצה ממנה, מאיזבלה הזאת?‬
‫כן. סלון היופי הכי טוב בניו יורק.‬
‫אבל קשה לקבוע תור.‬
‫פופולרי מאוד.‬
‫אז אנחנו חייבים להשיג אותן.‬
‫אנחנו נשיג אותן.‬
‫אני מתה על אלה. הם אמיתיים?‬ ‫-24 קראט.‬
‫הנה את, רושל.‬
‫אני תמיד יודע איפה למצוא אותך.‬ ‫-היא מוכנה.‬
‫אין בעד מה.‬ ‫-ביי, איזי.‬
‫נתראה מחר.‬
‫את עושה יותר מדי בשבילם.‬ ‫-נכון.‬
‫אני אוהבת את זה. זו באמת לא בעיה.‬
‫זו כן בעיה.‬
‫איזי, אני לא נעשה צעיר יותר.‬
‫אשמח להעביר את המרכז הקהילתי‬ ‫למישהי שאני סומך עליה.‬
‫איזו מחמאה, אבל אני לא יודעת כלום‬ ‫על ניהול מרכז קהילתי.‬
‫לא! כי את ספרית.‬
‫נייט, צא מכאן. החוצה!‬ ‫-אבל…‬
‫החוצה!‬
‫אימא! איזו גסות רוח. אפילו בשבילך.‬
‫מה? הוא יבוא לאכול לזניה אחר כך, וחוץ מזה,‬
‫את עובדת כאן.‬
‫ממש שם.‬
‫את שייכת לכאן.‬
‫יחד איתי.‬
‫יום טוב.‬
‫וולטר. הנסיך שכח משהו?‬
‫ההפך הוא הנכון.‬ ‫בשם משפחת לה מוט ומשפחת המלוכה,‬
‫הנסיך תומאס רוצה להציע לך הצעה.‬
‫אוקיי.‬
‫הוא רציני?‬ ‫-מאוד.‬
‫מה כתוב?‬ ‫-כן, מה כתוב שם?‬
‫"סלון בליסימה מתבקש לעשות‬ ‫את השיער והאיפור לחתונה המלכותית‬
‫בלאווניה‬
‫תמורת 50,000 דולר."‬
‫כרטיסי הביקור האלה מדהימים.‬
‫כולנו?‬
‫כולכן.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫לא, חכו.‬
‫אנחנו לא יכולות ללכת!‬ ‫-מה?‬
‫מי יטפל בחנות? יש לנו לקוחות.‬
‫זו הזדמנות של פעם בחיים.‬ ‫אבא היה רוצה שאלך.‬
‫את ואני נישאר כאן ונטפל בסלון.‬
‫תני לבנות ללכת ולבלות.‬
‫אבל זה רחוק כל כך.‬
‫איזבלה, מה אם יקרה לך משהו?‬
‫אימא, אם אישאר כאן, שום דבר לא יקרה לי.‬
‫מה עליי לומר לנסיך?‬
‫בבקשה.‬
‫תגיד לו שיחזיק את הכתר חזק,‬ ‫כי "בליסימה" מגיעות!‬
‫ככה אני אוהבת אותך!‬
‫אנחנו נוסעות ללגוניה, או משהו…‬
‫אימא!‬
‫אללי!‬
‫איזה בלגן. תראי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מה השם שלה שוב?‬
‫לאווניה.‬ ‫-כן, אנחנו הולכות לשם!‬
‫- לאווניה -‬
‫אי פעם ראיתן משהו יפה כל כך?‬
‫המקום הזה מהמם.‬
‫אין זיהום, אין גרפיטי ואין בניינים.‬
‫האמת שזה קצת מלחיץ אותי.‬ ‫-הדברים האלה בחינם?‬
‫יש לזה ריח רע.‬
‫הנה הטירה!‬
‫אלוהים!‬
‫היי, כולם. אנחנו בלאווניה, והיא…‬
‫ברוכות הבאות ללאווניה.‬
‫וולטר, מה המצב?‬
‫יש לי המון מה ללמד אותך.‬
‫מכאן, גבירותיי.‬
‫מדהים! אלוהים!‬
‫כל האנשים שעובדים בחתונה גרים בטירה?‬
‫רק שלושתכן. הנסיך תומאס רוצה להבטיח‬
‫שהחוויה הראשונה שלכן בלאווניה‬ ‫תהיה בלתי נשכחת.‬
‫מי אלה כל הזקנים המעופשים האלה?‬ ‫-די!‬
‫אלה קרובי המשפחה שלי.‬
‫הוד מעלתך. איזו הפתעה!‬
‫התכוונתי שהם נראים זוהרים ובוגרים.‬
‫לא, למעשה את צודקת.‬
‫הם באמת חבורה די מעופשת.‬
‫ונראה שירשתי את האף המשפחתי.‬
‫איך אתה מסוגל להסתכל במראה?‬
‫קתרין, אבא, יש כמה אנשים שאני רוצה שתכירו.‬
‫אלה הסטייליסטיות מניו יורק‬ ‫שסיפרתי לכם עליהן.‬
‫כן, כמובן. ברוכות הבאות.‬
‫זה…‬
‫זה מעניין מאוד…‬
‫זו כרית צוואר.‬
‫היא תחליף איתך תמורת השרשרת שלך.‬
‫לא באמת. זה שלך.‬
‫הבנתי.‬
‫תומאס.‬ ‫-כמובן.‬
‫אנחנו שמחים לארח אתכן. תודה שבאתן.‬
‫את יכולה לדמיין את ההורים שלך ככה?‬
‫בחיים לא ראיתי את אבא שלי‬ ‫לובש משהו חוץ מחולצת כדורגל.‬
‫כאן החדר שלכן.‬
‫וזו עוזרת הבית האישית שלכן.‬
‫אם תצטרכו משהו,‬ ‫פשוט תלחצו על הכפתור, והיא תזומן.‬
‫היי, אני איזי.‬
‫אין צורך להציג את עצמך בפניה.‬
‫בטח שכן. היא בנאדם, נכון?‬
‫כן, וולי. איפה הנימוסים שלך?‬
‫נימוסים הם היסוד של חיי ועבודתי.‬
‫אז תעשה בינינו היכרות?‬
‫אני…‬
‫איזבלה, דסטיני ולולה, הכירו את פטרה.‬
‫פטרה!‬ ‫-היי, פטרה!‬
‫איזי. נעים מאוד להכיר.‬ ‫-הצבע הזה עלייך!‬
‫השיער שלך, הוא יפה כל כך!‬
‫רואה? זה לא היה קשה כל כך.‬
‫אני רוצה את זאת.‬
‫אני רוצה את זאת!‬
‫אני יודעת שאתן שונאות את זה.‬ ‫אבל אפשר לחבר את המיטות למיטה אחת?‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫ממש לא. אתן תמיד מכריחות אותי לישון באמצע.‬
‫אני לא אשן שם. איפה אני אמורה לישון?‬
‫החדר שלך נמצא בסמוך.‬
‫החדר שלי?‬
‫למה אני מקבלת חדר משלי?‬
‫הנסיך מרגיש שהוא עשה עלייך רושם ראשוני רע.‬
‫אני מאמין שהוא מנסה לכפר על כך.‬
‫תגיד לו שיש לו עוד דרך ארוכה.‬
‫אבל זאת התחלה לא רעה.‬
‫…איזה אלגנטי.‬ ‫-ממש! אני מתה על זה!‬
‫מה זה?‬
‫חכו שתראו את הנוף מהגג!‬
‫אלוהים!‬ ‫-אלוהים!‬
‫תראו את זה!‬
‫עשרת אלפים ורדים מיובאים, מזרקות שמפניה,‬
‫ארוחת ערב ל-800 אורחים.‬
‫נשמע אלוהי, לא?‬
‫אמרתי שאני רוצה משהו קטן.‬
‫נוכל לחסוך כסף אם רק…‬
‫שוב, אתה לא צריך‬ ‫להיות מוטרד מעניינים כספיים.‬
‫חוץ מזה, משפחת לה מוט משלמת על הרוב.‬
‫האיש הזה הוא הבעלים של חצי טקסס.‬
‫עדיין יש לנו אחריות על האנשים שלנו‬ ‫ועל הצרכים שלהם.‬
‫אבל זה בדיוק מה שאנחנו עושים, בני.‬
‫אנחנו יכולים לתקן כמה בורות,‬ ‫ואף אחד לא יזכור את זה,‬
‫או שנספק מחזה מרהיב ואקסטרווגנטי‬
‫שהם יזכרו לנצח.‬
‫אז אני רק כלי משחק בכל הדבר זה.‬
‫כדי לחזק את הלגיטימציה.‬
‫יקירי, אתה צעיר ומאוהב.‬
‫מאוהב?‬
‫עם כל הכבוד, קתרין,‬ ‫אני בקושי מכיר את לורן.‬
‫אלה נישואי שידוך ותו לא.‬
‫תומאס, אתה באמת מתלונן על כך‬ ‫שאתה חי חיים של נסיך?‬
‫לא, כמובן שלא, אבא.‬
‫למה שאעשה דבר כזה?‬
‫לא, אבל זה היה כזה חמוד.‬ ‫-זה זה.‬
‫היי. מצטערת.‬ ‫-אף פעם לא ראיתי צינוק.‬
‫זה הולם אותנו ממש.‬ ‫-אתן מאחרות.‬
‫וואי.‬
‫כן, סליחה.‬
‫יש 5 מיליון מסדרונות בטירה הזאת.‬ ‫-כן.‬
‫הגענו לצינוק, כאילו…‬ ‫-ואז היינו צריכות לשחק אותה כלואות.‬
‫זה היה סיפור שלם.‬ ‫-די מגניב.‬
‫שקט!‬
‫החתונה המלכותית בעוד פחות משבועיים.‬
‫אנחנו מעולם, בהיסטוריה של משפחת המלוכה,‬
‫לא שכרנו אלמונים שיעשו את השיער והאיפור,‬
‫אבל משפחת לה מוט התעקשה‬
‫על שלושתכן.‬
‫אז זו בדיוק הסיבה שקראתי לכן לכאן היום‬ ‫כדי לבחון את המיומנות שלכן על כמה…‬
‫מתנדבים.‬
‫אתן מבינות?‬ ‫-היא רצינית מאוד.‬
‫את אחראית על טיפול בגברים לחתונה.‬
‫זה הדוגמן שלך. הוא עובד באורווה.‬
‫היי, אני איזי.‬ ‫-פרנסיס.‬
‫יש לך שיער מדהים. אני מבטיחה לא להכאיב לך.‬
‫שתיכן, אתן תכינו את הנשים.‬
‫כן.‬
‫היי. אני דסטיני, וזו לולה. ואתן?‬
‫אביגייל.‬ ‫-קלרה.‬
‫הן עובדות במטבח.‬
‫אתן מתאפרות לפעמים?‬
‫אבל יש לך עיניים כאלה יפות!‬ ‫-ותראי את עצמות הלחיים האלה!‬
‫אתן כוכבות קולנוע. והם תקעו אתכן במטבח?‬
‫מהפך!‬
‫והוא גמור.‬
‫פרנסיס?‬
‫השתמשתי במצ'טה לזקן כי הוא היה חייב ללכת.‬
‫עשיתי לו תספורת עדכנית,‬ ‫וניקיתי את הגבות שלו.‬
‫תראו את העיניים היפות האלה.‬
‫מתקבל על הדעת.‬
‫אני אקח את זה כמחמאה צרפתית.‬
‫את יכולה ללכת.‬ ‫-אני אחכה…‬
‫תעזבי אותנו!‬ ‫-בסדר.‬
‫נתראה אחר…‬ ‫-לכי!‬
‫בסדר.‬
‫טוב.‬
‫סיימנו.‬
‫את מוכנה לזה שיעוף לך הסכך?‬
‫סליחה?‬
‫בשלוש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫מה זה?‬
‫שיחקנו אותה!‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫אלוהים!‬
‫היא בוכה מרוב אושר.‬
‫גרמת לה לבכות מאושר!‬
‫היי!‬
‫-שלום.‬
‫- אימא -‬
‫מותק.‬ ‫-אימא?‬
‫מה קרה?‬
‫אני בסדר. את צריכה לראות את המקום הזה.‬
‫נכון העיירות האלה ברכבות צעצוע?‬ ‫אני כאילו בתוך משחק.‬
‫מה, את ליד פסי רכבת?‬ ‫לידיעתך, ככה הבן דוד שלך מת.‬
‫בבקשה תשמחי בשבילי.‬
‫תראי כמה יפה פה.‬
‫תראי מה יש כאן. רגע, בעצם, תסתכלי לכאן.‬
‫טירוף לא?‬ ‫-וואו. לאט יותר.‬
‫את עושה לי בחילה.‬
‫היי, מישהו נכנס. אני חייבת ללכת.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫אלה מדהימים.‬
‫היי, מה שלומך?‬
‫היי.‬
‫תחזרו, חבר'ה.‬
‫סליחה? איזה חלק של העיירה זה?‬
‫"אובר דה גליס."‬
‫מה זה אומר?‬ ‫-"מעבר לפסי הרכבת".‬
‫זה דג לא רע בכלל.‬
‫אז! אתן חושבות שאתן מבינות בשיער.‬
‫רוצה לראות את הרישיון שלי מ"ברביזון"?‬
‫שיער מלכותי שונה מאוד מהשיער של פשוטי העם.‬
‫הוא מעודן. הוא אופנתי.‬
‫הוא גולש, אבל הוא לא זז.‬
‫כמו ברבור ששט במים.‬
‫היא משוגעת.‬ ‫-תראו לי את הידיים שלכן!‬
‫"ידיים". היא אומרת "ידיים".‬
‫אין לכן שרירים.‬
‫הן חלשות,‬
‫רכות,‬
‫פתטיות.‬
‫אני יכולה לעשות אגרוף.‬ ‫-שקט!‬
‫לא חשבתי שאהיה במצב הזה שוב,‬
‫אבל חוסר היכולת שלכן לא משאיר לי ברירה.‬
‫מספריים מוכנים!‬
‫איזה?‬ ‫-תביאי את אלה.‬
‫אלה לא טובים.‬
‫פשוט…‬ ‫-הם קהים!‬
‫תביאי אותם!‬ ‫-בסדר.‬
‫נתחיל.‬
‫אבל אין פה ראשים.‬
‫תדמיינו!‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫-יותר מהר!‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫כן, שתיים, שלוש.‬
‫מהר יותר.‬
‫תספרו איתי.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫אתן מרגישות, נכון?‬ ‫-אחת… נתפסים לי השרירים!‬
‫דסטיני, פשוט תעשי את זה.‬ ‫-1, 2, 3.‬
‫כל כך הרבה אנשים מגיעים לחתונה שלנו.‬
‫אני בקושי מכירה מישהו מהם.‬
‫גם אני לא.‬
‫מי זאת?‬
‫זאת איזי. תעצור, בבקשה?‬
‫איזי, לא הצמידו לך נהג?‬ ‫-כן, אבל אני אוהבת ללכת ברגל.‬
‫עוגה, מאפה?‬
‫הייתי מציעה לכם גביניות,‬ ‫אבל אוורט אכל את ארבעתן.‬
‫תודה.‬
‫היי, רוצה אחת?‬
‫בבקשה.‬ ‫-כמה לא מנומס מצידי.‬
‫זאת איזי, הבעלים של "בליסימה".‬
‫איזי, זאת ארוסתי, לורן.‬
‫שמעתי שתעשי אותי יפה ליום הגדול שלי.‬
‫ממה שאני יכולה לראות,‬ ‫זה לא יהיה קשה במיוחד.‬
‫איזו מתוקה!‬ ‫-אני אתן את השאר לגננים.‬
‫כמה יש?‬ ‫-גננים? אין לי מושג.‬
‫אתה גר כאן כל חייך, ואתה לא יודע?‬
‫טוב לפגוש אותך סוף סוף, לורן.‬
‫מתה עליה.‬
‫היי! מה קורה? רוצה עוגה?‬
‫אני יודעת…‬ ‫-תודה.‬
‫כן, היא אדירה.‬
‫היה לי יום מדהים ממש.‬
‫הלכתי לעיר ומצאתי חנויות כאלה מתוקות.‬
‫תראו, קניתי את אלה לילדים במרכז הקהילתי.‬
‫אין לי מושג מה הם.‬
‫שאלתי פעמיים, אבל למוכר היה מבטא‬ ‫כזה כבד שוויתרתי. אבל הם מגניבים, לא?‬
‫מה קרה?‬
‫כל היום סיפרנו ראשים בלתי נראים.‬
‫מאות!‬
‫אין לי תחושה בידיים.‬ ‫-על מה אתן מדברות?‬
‫הצרפתייה המרושעת חושבת‬ ‫שאנחנו לא יכולות לעשות סטיילינג לחתונה,‬
‫אז אנחנו בבית ספר מרושע לספרות.‬
‫אנחנו!‬
‫בואו פשוט נצא הערב ונעשה חיים.‬
‫נבדוק את חיי הלילה של לאווניה,‬ ‫אולי נרקוד קצת?‬
‫אין סיכוי. תלכי בלעדינו.‬ ‫-לכי.‬
‫אני לא יכולה ללכת לבד.‬ ‫-נהיה שם ברוחנו.‬
‫נהיה בסדר!‬ ‫-עמוק ברוחנו.‬
‫אל תדאגי לנו.‬ ‫-תרקדי כל הלילה.‬
‫תחיי בשבילנו! עוף, גוזל!‬ ‫-אני לא יכולה להזיז את הרגליים!‬
‫לכי לרקוד כאילו לא רקדת מעולם!‬ ‫-אלוהים!‬
‫אני אוהבת אותך!‬ ‫-איבדתי את הפלפל שלי.‬
‫הרשי לי לומר, מיס איזבלה,‬ ‫את נראית נפלא הערב.‬
‫תודה. כיף אגרוף.‬
‫זה נקרא כיף אגרוף.‬
‫וזה נקרא כיף אגרוף כפול.‬
‫טוב מאוד.‬
‫כיף אגרוף הוא ליומיום,‬ ‫כיף אגרוף כפול, אירועים מיוחדים.‬
‫ומה האירוע המיוחד?‬
‫אני יוצאת.‬ ‫-לגנים?‬
‫לא. בחזרה לעיר.‬
‫אבל מחשיך, ואת ללא מלווה.‬
‫וולטר, אם אני יכולה‬ ‫להסתדר לבד ברחובות ניו יורק,‬
‫אני יכולה להסתדר בעיירה‬ ‫שבה דוחפים תפוחים בעגלות.‬
‫אני פשוט לא חושב שזה…‬ ‫-אתה צריך להשתחרר וליהנות קצת.‬
‫מי יודע? אולי אם תלמד ליהנות,‬ ‫תוכל ללמד את הנסיך איך ליהנות.‬
‫אני מבטיח לך, הנסיך תומאס יודע ליהנות.‬
‫באמת? איך? כי אף פעם לא ראיתי את זה.‬
‫אני פשוט לא חושב שזה רעיון…‬ ‫-אני אהיה בסדר.‬
‫סליחה על ההפרעה, הוד מעלתך.‬
‫אבל הספרית שלך צועדת במורד השביל.‬
‫בכוונתה לצאת מהטירה ולנסוע לעיר.‬
‫מתחיל להחשיך.‬
‫זה לא בטוח במיוחד.‬ ‫-כך חשבתי, אבל היא התעקשה.‬
‫היא צריכה מלווה.‬
‫כדאי שתלך איתה.‬
‫ימי הבילויים שלי נגמרו.‬
‫היא צריכה מישהו שיעמוד בקצב שלה.‬
‫חשבת על מישהו?‬
‫מה איתך, הוד מעלתך?‬
‫היא מכירה אותך.‬ ‫ולדעתי לילה הרחק מחובותיך המלכותיות‬
‫עשוי להיטיב איתך.‬
‫אני צריך בגדים.‬ ‫בגדים של אנשים רגילים, וולטר.‬
‫מייד, הוד מעלתך.‬
‫סלחי לי, גבירתי.‬
‫אין לך אישור לצאת מעבר לחומות הטירה.‬
‫הנסיך תומאס.‬ ‫-אני לא הנסיך תומאס הערב.‬
‫אני רק תומאס. תום. תומי.‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-קיוויתי שאוכל להצטרף אלייך.‬
‫תוכלי להיות המדריכה המקומית שלי‬ ‫לחיים נורמליים.‬
‫אני לא יודעת. זה יסבך אותי בצרות?‬
‫בבית הספר תמיד הסתבכתי בצרות,‬ ‫גם כשלא עשיתי כלום.‬
‫שום דבר לא יקרה לך.‬
‫לכל היותר,‬ ‫עונש מאסר קטן על חטיפת בן מלוכה.‬
‫קטנצ'יק.‬
‫בסדר.‬ ‫-יש!‬
‫אבל רק כי אני שונאת לצאת לבד.‬
‫ואתה משלם על הכול.‬
‫לא לקחתי את הארנק שלי.‬
‫אתה מעצבן.‬
‫והכנות שלך מרעננת.‬
‫אז לאן אנחנו הולכים?‬
‫לעיר.‬ ‫-כן.‬
‫היית שם פעם?‬
‫לא לעתים קרובות.‬
‫אז אלה חיי הלילה בלאווניה?‬
‫אני מניח.‬
‫אנחנו אנשים נוקשים ולא נינוחים,‬ ‫כפי שבוודאי ראית.‬
‫אולי כדאי שנחזור לטירה.‬
‫רגע. אני יודעת לאן ללכת.‬
‫ברור.‬
‫בוא.‬
‫לא בטוח שכדאי שנהיה כאן.‬ ‫אומרים שהחלק הזה של העיר מסוכן למדי.‬
‫בואו נלך מכאן!‬
‫יהיה לנו מזל אם נצא מכאן בחיים.‬
‫אני מריחה משהו טעים.‬
‫שניים, בבקשה.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫תודה.‬
‫זה מעולה. מעניין איזה בשר זה.‬
‫למדתי שבמצבים האלה עדיף לא לשאול.‬
‫בוא.‬
‫אני לא יכולה פשוט לעמוד.‬
‫רגע, מה? לאן את הולכת? חכי…‬
‫היי! בואי.‬
‫מוכנה? סיבוב!‬
‫היית מעולה. איך קוראים לך?‬ ‫-איסמה.‬
‫אני איזי. נעים מאוד להכיר.‬
‫את באמת רקדנית מעולה.‬ ‫-טוב. מי מוכן ל"בומבה"?‬
‫מה קורה?‬ ‫-הריקוד הלאומי שלנו.‬
‫בוא. אתה בטוח מכיר את הריקוד הזה.‬ ‫-רק מרחוק.‬
‫ברצינות?‬
‫את יכולה להביא אותו?‬
‫לא. אני…‬ ‫-הבחור עם הכובע.‬
‫הוא נראה כמו הנסיך.‬ ‫-זה הנסיך?‬
‫כולם, אפשר לעודד אותו קצת?‬
‫היי! זה הנסיך!‬ ‫-כן, תצטרף!‬
‫אני לא מדבר איתך.‬
‫בסדר. פחות דיבורים, יותר ריקודים.‬ ‫-אחת, שתיים, שלוש, "בומבה"!‬
‫מה עושים?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫תודה.‬
‫היי!‬
‫אוקיי.‬
‫היי!‬
‫מה?‬
‫אתה באמת לא מכיר את הריקוד הזה.‬
‫אני מנסה להתרכז.‬
‫היי!‬ ‫-אוקיי.‬
‫היי!‬
‫תודה, איזי.‬ ‫-העונג כולו שלי.‬
‫את גרה פה בסביבה?‬ ‫-בבניין הזה שם.‬
‫וזה ביה"ס שלי. רוצה לראות איפה אני יושבת?‬
‫הוא לא נעול?‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫- בית ספר יסודי‬ ‫"אובר דה גליס" -‬
‫עזרתי להכין את זה.‬
‫ציירתי את זה.‬
‫וכאן אני יושבת.‬
‫וואו, יש לו הרבה אופי.‬
‫אז כאן את יושבת?‬
‫איך הגלידה שלך?‬ ‫-טעימה.‬
‫היא טעימה ממש?‬
‫היא נראית מעולה. אני מתרגשת לקבל את שלי.‬
‫היא קצת נמסה.‬
‫על לא דבר. אם היא לא לטעמך,‬ ‫אתה יכול לקנות בעצמך.‬
‫רגע. נכון. אין לך כסף.‬
‫אני מתנצל.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אני לא מאמין שפחדתי מהמקום הזה.‬
‫האנשים האלה הם…‬
‫מדהימים.‬
‫בואי. אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫אז ככה נראים כוכבים בלי זיהום.‬ ‫-זה מכניס דברים לפרופורציות, לא?‬
‫מדהים.‬
‫כן.‬
‫היי. איך זה שנסיך לאווניה לא מכיר‬ ‫את הריקוד הלאומי של לאווניה?‬
‫ההורים שלי אוהבים מסורות‬ ‫שכוללות פגישות עם ראשי מדינות‬
‫וחבישת כתרים מהמאה ה-14.‬
‫הם לא ממש אוהבים ריקודי עם של איכרים.‬
‫כמה טיפשי.‬
‫ממש.‬
‫אף פעם לא קלטתי‬ ‫איזה כור היתוך היא לאווניה.‬
‫אני מניחה שזה הגיוני.‬
‫לפני מאות שנים,‬ ‫היא הייתה על נתיב המסחר להודו, נכון?‬
‫אז את אוהבת גם היסטוריה וגם אסטרונומיה.‬
‫אני אוהבת הכול.‬
‫אז למה את רק ספרית?‬ ‫-"רק?"‬
‫לא לזה התכוונתי.‬
‫התכוונתי שאת יכולה‬ ‫להשתמש בשכל שלך לכל דבר.‬
‫האמת היא שהייתי מתה לעשות משהו אחר.‬ ‫אבל אימא שלי צריכה אותי.‬
‫אבא שלי נפטר לפני חמש שנים…‬
‫והיא לא חזרה לעצמה מאז.‬
‫אני מצטער.‬
‫אימא שלי נפטרה כשהייתי בן שבע.‬
‫מצטערת.‬
‫גם אני מוצא את עצמי‬ ‫כבול למחויבות המשפחתית ולתפקיד.‬
‫לפחות ההחלטה שלך הייתה מבחירה.‬
‫אני אפילו לא יכול לבחור את אשתי.‬ ‫-רגע, ברצינות?‬
‫לא החלקת ימינה על לורן?‬
‫לא.‬
‫לא. אבל בהתחשב בהיסטוריה של המונרכיה,‬
‫יש לי מזל שהיא לא בת דודה שלי.‬
‫את לא מבינה בכלל כמה מרענן זה היה‬
‫להיות בסביבת אנשים‬ ‫שהתייחסו אליי כמו לאדם רגיל‬
‫ולא השתמשו בי בגלל התואר שלי.‬
‫אז למה קשה להם כל כך?‬
‫אבא שלי דואג לכלכלה, והוא הבהיר‬
‫שהוא לא רוצה שאתערב.‬
‫תמיד חשבתי שאוכל לשנות את העולם,‬ ‫אם רק תינתן לי הזדמנות,‬
‫אבל לך ניתנה הזדמנות, ואתה לא מנצל אותה.‬
‫תודה על ערב נפלא.‬
‫על לא דבר. אבל בפעם הבאה אתה משלם.‬
‫מבטיח.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫כלום.‬
‫כן. איך שהסתכלת עליי.‬ ‫-איך?‬
‫ככה.‬
‫כאילו שאני הולך להיות חולה?‬ ‫-לא. כאילו שאני מוצאת חן בעיניך.‬
‫את באמת מוצאת חן בעיניי.‬ ‫חשבתי שאנחנו נעשים חברים.‬
‫זה לא היה פרצוף של חברים.‬
‫טוב, אני מתנצל.‬
‫לפני שניפגש שוב,‬ ‫אוותר על כל חובותיי המלכותיות‬
‫כדי שאוכל לתרגל את הניואנסים‬ ‫של הבעות הפנים שלי.‬
‫תעשה את זה. לילה טוב, תומי.‬
‫אפשר לומר משהו,‬
‫כחבר?‬
‫לך על זה.‬
‫אמרת שתוכלי לשנות את העולם‬ ‫אם תינתן לך ההזדמנות.‬
‫אני לא חושב שמישהו ייתן לך הזדמנות.‬ ‫את צריכה לקחת אותה.‬
‫השינוי מתחיל בך.‬
‫וכדאי שתעשי את זה, כי,‬
‫את בנאדם יוצא דופן.‬
‫לילה טוב, איזי.‬
‫"יוצא דופן."‬
‫בוקר טוב, קתרין, אבא.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר.‬
‫שניכם נראים נהדר הבוקר.‬
‫תודה.‬
‫אבא, אכלת פעם קבב?‬
‫אולי כשהייתי בצבא.‬
‫עז, נראה לי.‬
‫זה טעים מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫חשבתי על האנשים ב"אובר דה גליס".‬
‫אנחנו יכולים לעזור להם איכשהו?‬ ‫-מצחיק שאתה שואל.‬
‫אביה של לורן הסכים לרכוש את האזור הזה‬
‫ולשקם אותו למען התושבים.‬
‫באמת? זה מעולה.‬ ‫יש תוכניות שאני יכול לראות?‬
‫זה עדיין בשלבי תכנון.‬
‫הכול סודי מאוד.‬
‫אל תיתן לזה להטריד אותך.‬
‫ה"אובר" הוא אזור שתמיד הגנו עליך מפניו.‬
‫הוא מסוכן למדי.‬
‫זה לא נכון. הייתם שם?‬
‫יקירי, אני לא צריכה ללטף נמר‬ ‫כדי לדעת שהוא נושך.‬
‫אשמח להיות מעורב בכל דרך שאוכל.‬
‫אני רוצה לעשות יותר למען האנשים שלנו.‬ ‫-אתה כבר עושה מעל ומעבר עבורם.‬
‫הנושא סגור, תומאס.‬
‫הראש שלך צריך להתמקד בחתונה.‬
‫אני לא מסוגלת. הן כאלה סתמיות.‬
‫אין צבע, אין נצנצים, אפילו אין יהלום.‬
‫כאומנית, אני פשוט לא מסוגלת.‬
‫קטן עלייך, די.‬
‫את יותר חזקה ממה שנדמה לך…‬ ‫-שקט!‬
‫אני רוצה לוודא שיהיו פרחים עד למטה.‬
‫יהיו פרחים, נכון?‬
‫ורדים. ורדים ורודים. ברבורים.‬
‫וולטר, הברבורים אצלך? אמרת לי שהם מגיעים?‬
‫טוב, אנחנו רוצים ברבורים שם.‬
‫שפשוט יהיו יפים, בלי ריבים. שיתנהגו יפה.‬
‫כל הדרך למטה עד לאבנים,‬ ‫בלי שיראו פיסת דשא.‬
‫אני לא רוצה לראות פיסת דשא אחת.‬
‫רק עלי כותרת לאורך כל הדרך…‬
‫תומאס?‬
‫אתה תרכון ותנשק אותה‬
‫בדיוק כשהיונים צצות מבעד לשיחים ששם, בסדר?‬
‫אוורט, יש לך מקום פנוי בבודקה?‬
‫כן, גברתי. הוא גדול יותר מהבית שלי.‬
‫תוכל לאחסן כמה דברים בשבילי?‬
‫כן. אין סיבה שלא.‬
‫אבל אם מדובר בקינוח…‬ ‫אני לא יכול להבטיח שלא אוכל אותו.‬
‫מה את מתכננת?‬
‫"יש לכם צעצועים, ספרים,‬ ‫אופניים או רהיטים ישנים?‬
‫עזרו לילדים נזקקים‬
‫והביאו את כל הפריטים לשער הטירה.‬
‫חפשו את אוורט."‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫היי, עזרו לילדים נזקקים.‬
‫היי, בנות. מה שלומכן?‬
‫עזרו לילדים נזקקים, אוקיי? ב"אובר".‬
‫היי! עזרי לילדים נזקקים.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫כמה עולה הספגטי?‬
‫יש לך מקום לעוד טבחית?‬
‫איזי. מה את צריכה?‬
‫כן! הצלחתן להגיע!‬
‫פאברה יצאה.‬ ‫-אז התגנבנו החוצה.‬
‫מה קורה?‬
‫טוב, זה אולי יישמע קצת מטורף, אבל…‬
‫אני רוצה להכין ספגטי ברוטב עגבניות ביתי‬ ‫לילדים בבית הספר של "אובר דה גליס".‬
‫כבר יש לי את כל המצרכים.‬ ‫אני רק צריכה תנור וקצת עזרה.‬
‫בטח.‬
‫הכול כדי לצאת הפסקה.‬
‫זו הסיבה שאני אוהבת אתכן.‬
‫חוק ראשון בבישול איטלקי,‬ ‫אסור לבשל בלי יין.‬
‫היי!‬
‫ומוזיקה.‬
‫כן…‬
‫כן, פטרה. זה הדיבור.‬
‫עסוק?‬ ‫-לא, בכלל לא. בבקשה, היכנסי.‬
‫אימא נתנה לי את העיצוב החדש‬ ‫של האחוזה הכפרית.‬
‫זה היה מהיר. דברים בדרך כלל‬ ‫זזים הרבה יותר לאט בלאווניה.‬
‫לא כשהיא בסביבה.‬
‫היא אוהבת את האחוזה.‬
‫היא רק חושבת‬ ‫שהיא צריכה עדכון קטן לפני שניכנס.‬
‫וגם קיוויתי שנוכל להפוך‬ ‫את החדר הזה לסטודיו שלי.‬
‫סטודיו? למה?‬
‫טוב, יש לי רעיון עסקי,‬
‫ולא סיפרתי עליו להרבה אנשים,‬ ‫אז תגיד לי אם אתה חושב שהשתגעתי.‬
‫נכון לכלבים יש מלא דברים?‬ ‫-איזי!‬
‫כדורי טניס, סוודרים, נשכנים, דברים כאלה.‬
‫אבל אין להם איך לסחוב אותם…‬
‫אלוהים! איזה מתוק.‬
‫…ואני אקרא לזה, "תיקים לכלבים".‬
‫אז מה דעתך?‬
‫גאוני.‬
‫באמת? אהבת?‬
‫כן.‬
‫אימא שלי שנאה את הרעיון.‬
‫היא אמרה, "התפקיד שלך הוא להיות נסיכה",‬ ‫וזה נכון, כמובן.‬
‫ברצינות, תודה.‬ ‫-…לעשות גם וגם.‬
‫כן.‬
‫יופי, כי קיוויתי‬
‫שנוכל לפתוח את החנות הראשונה כאן באחוזה.‬
‫ואולי תרצה להיות הקמע הרשמי.‬
‫תחבוש את הכתר הקטן שלך. תוכל לחלק פליירים.‬
‫זה נשמע נהדר. תסלחי לי לרגע?‬
‫אני כבר בקושי מצליח להיכנס לכאן.‬
‫מדהים.‬
‫זה היה שלי כשהייתי ילד.‬
‫וחשבתי, אני לא משתמש בה יותר‬
‫אז ניתן אותה למישהו שאולי יאהב אותה.‬
‫כן.‬
‫אוורט!‬
‫רק רציתי להודיע לך שיש פלישה נורמנית בחוץ.‬
‫הוד מעלתך, אנחנו…‬
‫משחקים בצעצועים.‬ ‫זה מה שאתה עושה כל היום בביתן השמירה?‬
‫תפסיק. אתה מפחיד את אוורט למוות.‬
‫הוא צוחק, אני נשבעת.‬
‫פשוט קשה כל כך לדעת איתו. הוא כזה שטוח.‬
‫אני מצטער, אוורט. רק צחקתי קצת.‬
‫אפשר לשאול למה ביתן השמירה‬ ‫הפך לחנות מציאות?‬
‫חשבתי על מה שאמרת באותו ערב,‬
‫ואני לא אומרת שצדקת…‬
‫אבל?‬
‫השינוי מתחיל בי, נכון?‬
‫אז החלטתי לעזור לבית הספר ב"אובר".‬
‫צריכה שותף?‬
‫על מה אתה חושב?‬
‫הצדדים קצת לא שווים.‬
‫אבל‬
‫אני לא מזועזעת.‬
‫היא לא מזועזעת!‬ ‫-היא לא מזועזעת!‬
‫הנה משהו יפה. תמיד היה אחד האהובים עליי.‬
‫הוא מהמם.‬
‫למה הוא לא בטירה?‬
‫המלכה אוהבת להחליף את הרהיטים.‬
‫וכל מה שהיא לא רוצה מגיע למחסן.‬
‫למה שהצוות לא ייקח את הרהיטים הביתה?‬
‫זה בזבוז.‬
‫זה מנוגד למדיניות, לצערי.‬
‫מגוחך! בואו נעמיס את כולם על המשאית.‬
‫עם כל הכבוד, הוד מעלתך,‬ ‫אסור להם לצאת מהמחסן.‬
‫פרנסיס, מתי המלכה מבקרת במחסן?‬
‫אף פעם.‬ ‫-אז היא לעולם לא תדע.‬
‫תאסוף את כל הגננים, כל ה-18,‬ ‫ותגיד להם לעזור לנו, טוב?‬
‫מייד, הוד מעלתך.‬
‫אתה יודע כמה גננים יש?‬
‫גרתי כאן כל חיי‬
‫ואמרו לי לא להתיידד עם העובדים.‬
‫כמה טיפשי.‬
‫לא, לא ביקשתי 125 יונים.‬
‫ביקשתי 125 יונים לבנות‬ ‫עם נגיעת ורוד על הכנפיים.‬
‫מה כל כך קשה בזה?‬
‫פשוט תגרמו לזה לקרות. זה הכול.‬
‫אם יורשה לי לומר, את נראית מדהים, יקירתי.‬
‫וולטר, אתה יודע אם הברבורים הגיעו?‬
‫לפני שעה. הם אמורים להיות כאן מאחור.‬
‫למעשה, הם בצד השני של הטירה ליד האורוות.‬
‫בואי. אני אראה לך.‬ ‫-מי זאת עם הנסיך?‬
‫מי? זו רק עובדת זמנית לחתונה.‬
‫תה? יש לנו קמומיל.‬
‫יש לנו נענע. ארל גריי, אולי.‬
‫אתה יכול ללכת, וולטר.‬
‫כן. כמובן, גברתי.‬
‫זאת איזי מהסלון בניו יורק.‬
‫היא נחמדה ממש, אימא.‬
‫אני בטוחה.‬
‫אימא. אל תעשי צרות שנייה לפני החתונה.‬
‫טוב, נראה שאם זה היה תלוי בספרית הזאת,‬
‫לא הייתה לך חתונה בכלל.‬
‫אולי זה לא יהיה נורא כל כך.‬
‫סליחה?‬
‫אני בקושי מכירה אותו, אימא.‬
‫מותק. להכיר את בן הזוג שלך זה לא כזה חשוב.‬
‫כמה רומנטי! זה יהיה חלק מהברכה שלך בחתונה?‬
‫סתם יש לך חרדה קלה לפני החתונה. זה הכול.‬
‫תומאס הוא נסיך אדיב, מקסים ונאה.‬
‫ויש לך מזל שהוא שלך, ולו יש מזל שאת שלו.‬
‫אבל אני עוד לא מוכנה להתמסד, אימא.‬
‫אני רוצה להתחיל עסק משלי.‬
‫אף מילה על תרמילי החתולים המגוחכים האלה!‬
‫תיקים לכלבים, אימא. אוף!‬
‫לורן, את תהיי נסיכה. החתונה הזאת קורית.‬
‫רק צריך לאלף אותו קצת.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן. פשוט לא נהגתי כבר זמן מה.‬
‫מה מצחיק כל כך? רוצה את לנהוג?‬
‫אני מניו יורק.‬ ‫אנחנו נוסעים בתחבורה ציבורית.‬
‫אני רק שמחה שלא אכלתי לפני.‬
‫רואה? אמרתי לך שאני יודע לנהוג.‬
‫אבא שלי היה נותן לי לנהוג‬ ‫באחוזה שלנו בצפון,‬
‫אבל לא היו כבישים אמיתיים, אין במה לפגוע,‬
‫אז אלה לא היו שיעורי נהיגה של ממש.‬
‫אבל זה היה כיף.‬
‫זה הזמן היחיד שביליתי לבד עם אבא שלי.‬
‫רוב הזיכרונות שלי קשורים‬ ‫למצבים שבהם דחפו אותי לחליפה לא נוחה‬
‫והושיבו אותי לצילומים מלכותיים.‬
‫פעם, ליום ההולדת שלי,‬ ‫קיבלתי זוג נעלי סטפס חדשות.‬
‫מגניב.‬ ‫-שנאתי את שיעורי הסטפס האלה.‬
‫אפילו עכשיו כשאני שומע ציפור נוקשת על חלון‬
‫אני מתמלא זיעה קרה.‬
‫אלוהים! תפסיק. אתה מדכא אותי.‬
‫אז תעודדי אותנו.‬ ‫ספרי לי סיפור על הילדות שלך.‬
‫נו…‬ ‫-אני חושבת, אוקיי?‬
‫אני מפשפשת בין הרבה זיכרונות מביכים‬
‫שאין סיכוי שאני אספר.‬
‫בסדר. יש לי אחד.‬
‫הוא על אבא שלי.‬
‫הייתי בת חמש בערך.‬
‫לא היה לנו כסף‬ ‫ועברנו לדירה הקטנה של הנונה שלי.‬
‫היה לי קשה להכיר חברים בשכונה,‬
‫והייתי די אומללה.‬
‫אני לא יודעת‬ ‫איך לא עצרו את אבא שלי בגלל זה,‬
‫אבל הוא הכיר מישהו שהייתה לו‬ ‫כרכרת סוסים בסנטרל פארק.‬
‫אז הוא שאל את הסוס שלו,‬ ‫ורכב עליו ישר לדירה שלנו.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫ואני כזה, יושבת על המדרגות, מרחמת על עצמי.‬
‫והנה מגיע אבא שלי על סוס.‬
‫הוא אסף אותי, רכב איתי בכל השכונה.‬
‫ואז הוא קנה לי גלידה.‬
‫הוא אפילו קנה גלידה לסוס.‬
‫לא הייתה לי בעיה להכיר חברים אחר כך.‬
‫אבא שלי היה אוהב את המקום הזה.‬
‫היה לו לב הרפתקני.‬
‫כמו לבת שלו.‬
‫גם לו לא היה כסף כמו לבת שלו.‬
‫שוב שכחתי את הארנק שלי.‬
‫אתה צוחק עליי? אלוהים!‬
‫אתה באמת רוצה להסוות את עצמך?‬ ‫-כן.‬
‫אני מעדיף שהם יהיו לב העניין.‬
‫לגמרי.‬
‫הסוואה מעולה, דרך אגב.‬
‫היי.‬
‫היי, את בטח ג'יין.‬ ‫אני איזי. דיברנו בטלפון.‬
‫וזה חבר שלי…‬
‫תומי.‬
‫יום טוב.‬
‫אין לי מספיק מילים להודות לך.‬ ‫הילדים מתרגשים כל כך.‬
‫קדימה, הם חיכו מספיק.‬
‫מי רוצה ספרים וצעצועים?‬
‫כן!‬
‫וספגטי!‬
‫כן!‬
‫ותספורות!‬
‫אחרי הספגטי כי אנחנו לא רוצים שיער באוכל.‬
‫כן!‬
‫טוב, בואו נביא קצת צעצועים. קדימה.‬
‫צעצועים!‬ ‫-תודה.‬
‫אין בעד מה. מי רוצה את הספר?‬
‫בית הספר הזה ייראה אחרת לגמרי.‬
‫בבקשה, גבר.‬ ‫-תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫מוצא חן בעיניך?‬
‫וואו! מי את ומה עשית עם איסמה?‬
‫רוצה ספגטי?‬
‫טוב, אני חושבת שסיפרתי‬ ‫את כל הילדים חוץ מאותו.‬
‫אתה יכול לברוח, אבל לא להסתתר.‬
‫זה ממש נהדר.‬
‫והכול בזכותך.‬
‫אתה עזרת.‬
‫קצת.‬
‫רק טיפה.‬
‫אתה יכול להקריא לנו את זה?‬
‫אני? יהיה לי לכבוד. בואי.‬
‫אתה יודע,‬ ‫קל יותר לקרוא ספרים בלי משקפי שמש.‬
‫בסדר.‬ ‫-קדימה.‬
‫חכה רגע. תן לי לסדר את זה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫אני רק מייצרת זיכרונות.‬
‫פספסתי את ארוחת הבוקר?‬
‫הם אף פעם לא מאחרים ככה.‬ ‫אני צריכה קפה בקנקן כסף.‬
‫שבועיים ואת כבר מפונקת.‬
‫מפונקת? אנחנו בטירונות שיער,‬ ‫ואת מפלרטטת עם בני מלוכה חתיכים.‬
‫אני לא מפלרטטת עם הנסיך תומאס.‬
‫איך את יודעת שדיברנו על הנסיך?‬
‫כן.‬ ‫-לא אמרנו "נסיך".‬
‫לא. אולי דיברנו על אבא שלו, המלך.‬
‫כן. הסנטר הכפול שלו סקסי.‬
‫התנשקתם?‬ ‫-טוב תפסיקו.‬
‫הנסיך תומאס ואני רק חברים.‬
‫חוץ מזה, הוא עומד להתחתן.‬ ‫אתן יודעות שלא הייתי עושה דבר כזה.‬
‫סוף סוף, פטרה! איפה הקפה?‬ ‫אני צריכה את זה לווריד.‬
‫את בסדר?‬
‫את צריכה לראות את זה.‬
‫- עגבנייה איטלקייה מפתה את הנסיך -‬
‫רואה! אמרתי לך. הוא מוצא חן בעינייך.‬ ‫-די!‬
‫הוא ממש מוצא חן בעינייך.‬
‫זה רע, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫סליחה. אבל זו תמונה חמודה.‬
‫קרה משהו?‬
‫למען השם!‬
‫אתה חושב שמשפחת לה מוט ראו את זה?‬ ‫-תתפללי שלא.‬
‫וולטר, היכנס.‬
‫מצאי את תומאס והביאי אותו לכאן מייד.‬
‫אני רוצה שתדאג לכך שכל העותקים‬ ‫של הזוהמה הזאת יושמדו,‬
‫ובבקשה תודיע לבחורה הזו‬ ‫שהשירותים שלה כבר לא נחוצים.‬
‫אבל מיס איזבלה אחראית‬ ‫על השיער והאיפור לחתונה.‬
‫לדעתי יש שתיים נוספות. הן יישארו. היא תלך.‬
‫אבל אני באמת חושב ש…‬ ‫-ג'ון!‬
‫אוי, לא.‬ ‫-היה לנו הסכם. ההסכם הזה לא כלל‬
‫את הבן שלך מתפרפר עם איזו ספרית.‬
‫אתם צריכים לראות את זה.‬ ‫-כבר טיפלנו בזה.‬
‫כן, אנחנו… וולטר! עכשיו!‬
‫אני בטוח שזו פשוט אי הבנה.‬
‫כדאי מאוד. כי הרבה תלוי בחתונה הזאת.‬
‫איזי?‬
‫אוף.‬
‫איפה איזי?‬
‫היא הלכה.‬
‫תני לי…‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תני לי לעזור לך.‬ ‫-לא, בבקשה.‬
‫איזי!‬
‫איזי, לאן את הולכת?‬ ‫-לא שמעת? וולטר פיטר אותי.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫תעזוב אותנו.‬
‫זו לא אשמתו. ההורים שלך הכריחו אותו.‬
‫אין להם זכות.‬ ‫-למלך ולמלכה אין זכות?‬
‫תראה. זה לא משנה.‬
‫אני עושה בלגן, ואני הולכת.‬
‫לא, זה לא נכון.‬
‫"עגבנייה איטלקייה מפתה את הנסיך."‬
‫ולחשוב שאהבתי צהובונים.‬
‫בבקשה.‬
‫אני לא רוצה שתלכי.‬
‫אתה מתחתן מחר.‬ ‫-עם מישהי שאני לא מכיר.‬
‫מישהי שאני לא אוהב.‬
‫אל תלכי.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫עצור את המכונית!‬
‫עצור, בבקשה.‬
‫איזי, את שם?‬
‫אימא. היי, את בסדר?‬ ‫-לא.‬
‫לא. אני בסדר, אבל הסלון, לא כל כך.‬
‫הפעם הגזמתם לגמרי.‬
‫אנחנו יכולים לומר לך את אותו הדבר.‬
‫אתה יודע כמה בקרת נזקים היינו צריכים לעשות‬ ‫בגלל תקרית הספרית?‬
‫בן, אתה עומד להתחתן. תהיה דיסקרטי.‬
‫אני לא מתחתן. אני מבטל את החתונה.‬
‫החתונה תימשך.‬
‫כל אורח החיים שלנו‬ ‫וגורלו של הכתר תלויים בה.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אנחנו…‬
‫מרוששים.‬ ‫-מרוששים?‬
‫אינפלציה גבוהה. השקעות גרועות.‬
‫החלטות גרועות.‬
‫לא קל למלכים בימינו.‬
‫אתה יודע כמה יקר לחמם טירה בת 200 חדרים?‬
‫טוב, גם אני לא, אבל…‬ ‫-משפחת לה מוט רצו שטחים לפיתוח.‬
‫אנחנו היינו צריכים מזומן.‬
‫זה ההסכם מאחורי הנישואין האלה.‬
‫רגע, אילו שטחים?‬
‫ה"אובר". עם התפתחותה של העיר,‬ ‫הוא הפך לנדל"ן משובח.‬
‫ומשפחת לה מוט תשקם אותו למען התושבים?‬
‫הם ישקמו אותו.‬
‫אבל לא למען אנשים כאלה.‬
‫אנשים כאלה?‬
‫לא הייתה לנו ברירה.‬
‫אני לא אהיה חלק מהעוול שנעשה לקהילה הזאת.‬
‫תומאס.‬
‫תומאס! חכה.‬
‫תתקדם עם החתונה,‬ ‫ואנחנו מבטיחים שנהיה הוגנים איתם.‬
‫נמצא להם מקום טוב יותר לגור בו.‬
‫הנישואין שלך‬ ‫הם התקווה היחידה שלנו להישרדות.‬
‫קטן עלינו.‬
‫בשביל הסלון, אחת בשביל השנייה,‬ ‫אבל יותר מכול…‬
‫בשביל איזי.‬
‫מי מוכנה להיראות מהמם היום?‬
‫שימי את הטוכעס שלך בכיסא.‬ ‫אנחנו יוצאות למשימה.‬
‫אוקיי, די. אני כאן בשבילך.‬
‫מברשת שיער.‬ ‫-מברשת.‬
‫מוכנה?‬
‫קדימה.‬
‫מה דעתך על הכובע הזה?‬
‫מצוין!‬
‫מה מצוין בו?‬
‫תומאס, גדלתי בכפר קטן מאוד.‬
‫ולמרבה ההפתעה הצלחתי מאוד בלימודים,‬
‫וכשהייתי בחור צעיר,‬
‫משכתי את תשומת ליבה של "האקדמיה המלכותית"‬
‫שהציעה לי עבודה נחשקת,‬ ‫להדריך את הנסיך הצעיר,‬
‫ילד שובב מאוד בן שלוש.‬
‫הבעיה הייתה שהיה מישהו,‬
‫ריצ'רד,‬
‫והיינו מאוהבים מאוד.‬
‫אבל כשאתה נקרא לתפקיד, אתה הולך.‬
‫מה קרה לריצ'רד?‬
‫נאלצתי להשאיר אותו מאחור.‬
‫למה אתה מספר לי את כל זה?‬
‫כי נהניתי מחיי מותרות‬
‫שאף אחד בכפר שלי לא יכול היה לחלום עליהם.‬
‫יש לי עבודה נפלאה‬ ‫ואת כל הרכוש החומרי שאפשר לרצות.‬
‫ובכל זאת, מה המשמעות של זה בלי אהבה?‬
‫אני מצטער.‬
‫אל תתחתן.‬
‫מה עם אבא וקתרין?‬ ‫-בפעם האחרונה שבדקתי, הם היו אנשים בוגרים.‬
‫הם הכניסו את עצמם לבלגן הזה,‬ ‫שיצאו בכוחות עצמם.‬
‫אתה לא מאוהב בלורן.‬
‫אתה מאוהב באיזי.‬
‫אני לא חושב שהיא אוהבת אותי.‬
‫אני מזהה אהבה כשאני רואה אותה.‬
‫אני שונא את הכובע.‬
‫תודה, וולטר. תודה.‬
‫המתח הורג אותי, בנות.‬
‫טוב, סיימנו.‬
‫בום.‬
‫כוכבים אדירים!‬
‫השיער שלה, האיפור שלה, היא…‬
‫היא מעולם לא נראתה יפה יותר.‬
‫אתן מדהימות.‬
‫איפה אתן ממוקמות?‬
‫רחוב 183, ליד "הניקוי היבש של צ'ו".‬
‫אנחנו מקבלות בלי תור.‬
‫סלחו לי.‬
‫אני רוצה לדבר עם לורן.‬
‫לבד.‬
‫לא, זה לא אפשרי.‬
‫אני חושש שכן.‬
‫בדקת את הפרחים לאחרונה?‬
‫כן, שמעתי שהשליח נתקע או משהו.‬
‫הם היו מכוסים בשבלולים.‬ ‫-הוא אמר שצריך גרניום…‬
‫לורן, אני יודע שזה יום החתונה שלנו,‬ ‫אז התזמון קצת בעייתי,‬
‫לא קצת, הרבה.‬
‫את בנאדם נפלא. זה לא העניין.‬
‫ואני יודע שזה נורא כשאנשים אומרים,‬ ‫"זה לא את, זה אני".‬
‫אבל זה באמת אני.‬
‫אני… תקראי לי מיושן,‬
‫אבל לדעתי אהבה צריכה להיות גורם‬ ‫בהחלטה להינשא,‬
‫הגורם המרכזי.‬
‫ו…‬ ‫-תומאס, עצור.‬
‫את מחייכת.‬
‫גם אני לא רוצה להתחתן.‬
‫יש.‬
‫תמיד תענוג.‬
‫מה זה השטויות האלה?‬
‫אימא, אנחנו צריכות לדבר.‬
‫אלוהים!‬
‫היי.‬
‫גברת ג'ונסון.‬
‫איזי! מותק, חזרת.‬
‫אני מצטערת שנאלצת לקצר את הטיול הגדול שלך.‬
‫זה בסדר. זה היה הזמן לעזוב.‬ ‫-טוב, אני אגיד לך מה.‬
‫זה תמיד גורם לך להרגיש טוב יותר.‬ ‫על חשבון הבית.‬
‫לא, תודה, גברת ג'ונסון.‬ ‫ימי הצהובונים שלי נגמרו.‬
‫איזי!‬ ‫-היי!‬
‫היי.‬
‫התגעגעתי אליכם כל כך. בואו הנה. כן!‬
‫הבאתי לכם מתנות. בום,‬
‫בום ובום!‬
‫גם לי אין מושג.‬
‫איזי, היית צריכה לראות את האש.‬
‫כן, אם היית פה, היית מצליחה לכבות אותה.‬
‫לא הפעם כנראה.‬
‫התינוקת שלי בבית!‬
‫תראו!‬
‫לא יכולנו לעשות כלום. הכול נדלק מהר כל כך.‬
‫העיקר שאיש לא נפגע.‬
‫איזי, ניסינו להציל את הגלובוס שלך.‬
‫תודה.‬
‫מצטערת.‬
‫נו,‬
‫הזהרתי אותך לגבי הכפיים האיטיות, דאג.‬
‫עשית את זה הפעם, נכון, איזי?‬
‫אלא אם יש לך עוד כסף,‬
‫זאת אומרת, הרבה יותר כסף,‬ ‫בגלובוס הקסם שלך,‬
‫אני לא יודע מה אגיד לבעלים.‬
‫אל תדאג. מר ברטולי ואני כבר דיברנו.‬
‫דיברת עם מר ברטולי?‬
‫איך…‬ ‫-הוא הופתע לשמוע על הצרות שהיו לי עם הנכס‬
‫מאחר שהוא שילם לך לתקן את החשמל לפני שנה.‬
‫הוא שילם לי. אני…‬
‫והוא הופתע עוד יותר‬ ‫לשמוע על הכסף שלקחת ממני.‬
‫כסף שהוא מעולם לא ראה.‬
‫הוא נשמע די נסער.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫צא מהסלון שלי, דאג.‬
‫זה רובה גומיות!‬
‫היי, דאג.‬
‫יודע מה אני אוהבת בשכונה הזאת?‬
‫את הכול.‬
‫עוף מכאן!‬
‫בדיוק, תמשיך ללכת.‬
‫תודה לאל שאת בבית!‬
‫כן, תודה… זה מספיק. תודה.‬
‫אני חושבת שהשרפה בסלון‬ ‫הייתה ברכה בתחפושת.‬
‫השתחררנו מדאג, וכשמר ברטולי ישפץ את הסלון,‬
‫נוכל לעצב מחדש כרצוננו.‬
‫נוכל ללכת לקנות טפטים.‬
‫לא? את לא חושבת?‬
‫איזבלה, מה יש לך?‬
‫קרה משהו שאת לא מספרת לי?‬
‫תעזבי אותה, מסכנה. עבר עליה הרבה.‬ ‫-מה?‬
‫היי! מה שלומכם?‬ ‫-היי!‬
‫נייט!‬ ‫-וואו, תראו את זה!‬
‫כבר סיפרת לאימא שלך?‬ ‫-לא, נייט.‬
‫חיכיתי שכולם ישתכרו, אבל תודה.‬
‫לספר לי מה?‬
‫מי רוצה "קיאנטי"? נגמר?‬ ‫כי אני יכולה ללכת לחנות…‬
‫תמיד יש לנו "קיאנטי".‬
‫אני יוצא לפנסיה.‬
‫היי!‬
‫איזה יופי.‬
‫רגע. המרכז הקהילתי נסגר?‬
‫לא, פשוט‬
‫מגיעה מנהלת חדשה.‬
‫אני.‬
‫איזבלה!‬ ‫-איזי!‬
‫אלה חדשות נהדרות.‬
‫אני מצטערת, אימא.‬
‫אבל להיות ספרית זה לא החלום שלי.‬
‫לא, זאת העבודה שלך.‬
‫קוראים לזה חיים.‬
‫אלה לא החיים שלי.‬
‫את בדיוק כמו אבא שלך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אימא. בואי הנה.‬ ‫-נונה.‬
‫תומאס?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סתם רוכב על סוס.‬
‫את יודעת, כשאני מטייל, אני אוהב להשתלב.‬
‫אבל החתונה.‬
‫היא בוטלה.‬
‫איזי…‬
‫היי.‬
‫יש לי וידוי.‬
‫לא דיברתי איתך בכנות מוחלטת.‬
‫בערב ההוא שיצאנו לעיר והאשמת אותי‬ ‫שהסתכלתי עלייך בצורה מסוימת?‬
‫באמת הסתכלתי עלייך ככה.‬
‫ואני רוצה להסתכל עלייך ככה עד סוף חיי.‬
‫איזבלה…‬
‫את הכוכבים.‬
‫האור בחיי שתמיד חיפשתי.‬
‫ביחד נוכל לשנות את העולם.‬
‫האיטלקית שלך לא כזאת חלודה.‬
‫התאמנתי.‬
‫אמרתי לך שאת אוהבת אותו!‬
‫כמה יפה.‬ ‫-אלוהים! חזיתי את זה או לא?‬
‫חזיתי את זה, נכון?‬
‫אני מדיום.‬ ‫-כן. לא, גם אני חזיתי את זה.‬
‫כשהלכתם, ראינו את שניכם יחד.‬
‫היינו כזה… הרגשתי את זה מההתחלה.‬
‫רוצה לצאת לסיבוב?‬
‫לאן?‬
‫הבטחתי לסוס גלידה.‬
‫רוצה גם?‬
‫בטח.‬
‫יש לך כסף?‬
‫עליי.‬
‫נקווה שאתה רוכב על סוס‬ ‫טוב יותר מאיך שאתה נוהג ברכב.‬
‫אני אנסה.‬
‫אני אוהבת אותך, וולי.‬ ‫-אני אוהבת אותך.‬
‫- הנסיך מבטל את הנישואין -‬
‫- תיקים לכלבים -‬
‫- סלון יופי "בליסימה"‬ ‫פתיחה מחודשת חגיגית -‬
‫- "אובר דה גליס"‬ ‫למכירה -‬
‫- לא למכירה! -‬
‫תרגום כתוביות: מאיה קציר‬