NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
-Авжеж. -Хочете один?
Добрий ранок. Гарного вам дня.
Привіт.
Іззі!
Так, малі. Відчинено, заходьте.
Дякую, Іззі.
Не женіть.
-Ти не мусиш їх пригощати. -Як інакше, я ж італійка.
Пончик?
-Бувай, Нейте. -Бувай.
-Місіс Джонсон. -Іззі!
Два пончики за газету?
І нащо тобі це сміття?
Бо тут класні заголовки.
«Через красеня-принца в місті підскочила температура».
Але що в нього за біда на голові?
А де взагалі ця Лаванія?
На сході Альдовії.
Іззі! Твій салон!
САЛОН КРАСИ «БЕЛЛІССІМЕ»
Дестіні, хапай сумку!
-Що горить? -Мікрохвильова.
-Наживо з «Белліссіме». -Ану…
-Почалася сильна пожежа. -Я сама!
Слухайте сюди. Ось вам моя порада:
у разі пожежі вийдіть з будівлі.
Як же наші речі?
-Ізабелло, ти нас урятувала. -Ага.
Поясніть мені, що сталося цього разу?
-Ми хотіли поснідати… -І ввімкнули плойки.
Так, і ще фени, як ти казала…
Та невже? Я таке казала?
-Так. -Ага.
«Не користуйтеся мікрохвильовою піччю, якщо ввімкнено плойки й фени».
Це нове оголошення?
-Нонно! О ні, дим! -Мамо!
Що таке? Я спала.
Мамо, ми ледь не загинули.
Може, ми вже мертві, але просто ще не знаємо про це.
Ні, Анжело був би тут.
Ми не мертві.
Але, може, ліпше б так і було, бо це нам влетить у копійку.
От тобі й на, Іззі.
Даґу, не плескай мені тут, бо пальці повідриваю.
Ізабелло, припни язика.
Тут немає моєї вини.
У цьому місці треба замінити проводку.
Власник думає інакше.
Якби ти дав мені пояснити йому…
Він найняв мене, щоб не перетинатися з такими, як ти.
Глянь на це!
Фени, плойки, мікрохвильова піч…
Ви перевантажили мережу.
Якби я все не розрулював,
власник давно б погнав вас у шию.
І скільки цього разу?
2000 доларів.
-Це здирство, Даґу. -Господи!
Зламаймо йому коліна.
Оце ти такий безсердечний?
Слухайте, якщо у вас немає грошей,
то власник легко знайде нових орендарів.
А от ви не знайдете таке дешеве місце.
Я маю гроші.
-Іззі, тільки не гроші на подорож. -Ні, маленька.
Усе гаразд.
-Ми скинемося. -Нічого.
Дякую. Але це моя відповідальність.
Якщо лишиться решта, купи собі душу.
Знаєте, за що люблю цей район?
-За лопухів! -Що?
Маленька, що ми робитимемо?
Нічого.
Ми щось придумаємо. Як і завжди.
Усе гаразд.
О першій у вас обід із батьками в «Теверн-он-зе-Ґрін»,
після цього — зустріч із мером, далі — візит у школу мистецтв
і о восьмій прийом із нагоди заручин у музеї Ґуггенгайма.
Як тобі ця сорочка, Волтере?
Вона чудова.
Чудова? І що ж у ній чудового?
Ви в ній.
Королева наполягла на вбранні від топдизайнера США.
Але це жах. Згоден?
Перепрошую.
Як вам ця сорочка?
Ви прекрасніші за ці троянди, Ваша Величносте.
Хтось скаже мені правду? Це все, чого я прошу.
-Правду? -Так.
Це правда — ви маєте чудовий вигляд.
Не думаю, що я колись по-справжньому говорив із кимось.
Мені когось запросити?
Слід підстригтися.
Я додам це в плани на завтра.
Ні, я ж немов у перуці. Тому я маю підстригтися сьогодні.
У вас немає часу.
Волтере, ми можемо на секунду вдати,
що я хоч трохи контролюю своє життя?
Я хочу підстригтися сьогодні.
-Звісно, Ваша Величносте. -Дякую.
Подзвоніть у «Белль». Це топсалон у Нью-Йорку.
Туди ходять вершки суспільства.
Дзвони в «Белль», топсалон у Нью-Йорку.
САЛОН КРАСИ «БЕЛЛІССІМЕ»
«ШАЛЕНІ ЗАЧІСКИ В ТОПСАЛОНІ НЬЮ-ЙОРКА»
Так?
Вітаю. Прошу до телефону власника вашого закладу.
Вона на дроті. Чого вам треба?
Я телефоную від імені свого роботодавця Томаса, принца Лаванії.
-Я його особистий асистент. -Ага, а я королева Дженовії.
-Вибачте? -Ви хто?
Карлосе, у тебе паскудний акцент.
Я хочу, щоб стиліст якомога швидше підстриг принца.
А у вашого салону гарні оцінки.
Секунду.
Агов, Ді, а який код країни в Лаванії?
Плюс вісімдесят п’ять. А що?
Ану замовкніть усі.
Це податкова?
То скільки ви думаєте заплатити мені за стрижку?
Бо знаєте, мій час дуже дорогий.
Це нижче за звичайну ставку, та, гадаю, причина поважна.
Гаразд. Тоді на дванадцяту.
Я прийду.
Хто це був?
Мене щойно попросили підстригти принца…
Принца Томаса.
…за 500 доларів.
Щоб мені…
Ти певна?
Звучало правдоподібно. Боже, що мені одягти?
Позичити золотий комбінезон?
-Так. -Ні, треба щось елегантне.
Тому й сказала: «Золотий».
Народ, це може бути наш зірковий час. Я маю бути вишуканою.
ГОТЕЛЬ «ЛАМОТТ»
-Хто це? -Та ніхто.
Як грубо!
Вибачте.
У нас тут не громадські туалети.
А мені туди не треба. Я шукаю Волтера.
Добрий день.
Мене звати Волтер.
Привіт, я Іззі, власниця салону. Ви мені дзвонили.
Вау, я вас уявляла саме таким.
У костюмі з нагрудною хусточкою, увесь такий з себе.
Звісно. Прошу сюди.
ГОТЕЛЬ «ЛАМОТТ»
Йо-майо.
Цей номер такий самий, як і в інших бачених мною готелях.
Геть такий самий.
Дозвольте представити принца Лаванії Томаса.
Вітаю.
Я Іззі зі 183-ї стріт.
Прошу, реверанс — це зайве.
Знаю, реверанс має робити лише громадянка вашої країни.
Я це роблю, щоб отримати чайові.
А ви знаєте, як вітати монарха.
Я про це в метро прочитала.
Там було сказано, що реверанс — це плавний рух
з повільним підйомом і зоровим контактом.
Може, почнемо?
-Щось не так? -Я не можу вас торкатися першою.
Бо ви монарх
і маєте першим ініціювати контакт.
Точно.
Це одне з тих правил, що ми суворо дотримуємося.
Раз на параді чоловік поплескав мене по спині.
І що сталося?
Я більше його не бачив.
З ним розібралися.
Що?
Не робіть так. Я й без цього нервую.
Ось, я торкнувся вас першим.
Дякую.
Але не робіть так.
Добре, то як вас підстригти?
Порадьте щось.
Ваша Величносте. Чаю?
Я не замовляв чай, дякую.
-Але мені сказали… -Це я замовила для вас чай.
-Не хочете? -Ні.
Хіба не чули? Ідіть.
Так, авжеж. Вибачте.
Яка некомпетентність. Повна некомпетентність.
Я повідомлю адміністрацію.
Гей, нічого страшного.
Усе гаразд. Це з усіма трапляється.
Дякую.
То що, на вашу думку, мені пасуватиме?
Чому ви нічого не сказали?
Та леді була такою грубою, а ви просто сиділи.
Боюся, це не моя справа.
-Не ваша справа? -Ні…
Хіба вона не вас наслідує?
Клієнти розбіжаться за такого ставлення.
Я принц, у мене немає клієнтів.
Невже? А хіба громадяни вашої країни не ваші клієнти?
Ні, вони піддані.
Ага.
Піддані вашим грубощам.
Може, просто підстрижете мене?
Обережно.
А знаєте?
Може, ви підстрижете себе самі.
Що ви робите? Ви ж не достригли мене.
Щось не так?
Ага, щось не так.
З ним! І з вами.
До речі, мила сорочка.
О боже!
У який салон ти подзвонив?
Проглянь ті медичні папірці. У тебе вже залежність.
Це погано для здоров’я.
І де ти була? Я стільки разів тобі дзвонила.
Вибач, але телефон здох. А я йшла сюди пішки.
-Що? Аж з передмістя? Сідай. -Дякую.
Чому не поїхала на метро?
Бо в мене не було грошей. Я розраховувала на 500 доларів.
Принц не заплатив тобі?
Багачі завжди кидають робочий клас.
Ні, усе було не так. Я…
Я не достригла його.
-Я була свідком несправедливості… -Ох, Ізабелло! Ти і несправедливість!
-Що ти зробила? -Не має значення.
Принц ніяк не відреагував на поведінку однієї дурепи.
А він же має бути галантним, заступатися за простий народ.
-Принц повинен… -Не бути в салоні.
Прошу, продовжуйте.
-Вона про іншого принца. -Сьогодні вона стригла двох принців.
-Таке часто буває. -Що ви тут робите?
Ви забули ножиці.
А ще я сподівався, що мене дострижуть.
Ви так раптово пішли…
Гляньте на мене. Я не можу стояти прямо.
Вибачте, але я втомилася.
Ізабелло.
Зрозуміло. Тоді дозвольте принаймні заплатити й вибачитися.
Запевняю, я можу бути й чарівним.
Ага.
Тільки не з обслугою.
Це як кришталева туфелька.
Але з бабла.
Четверте крісло.
-Дякую. -Ідіть сюди. Сідайте.
Я обійду.
Дозвольте я приберу.
-Сідайте. -Сідайте.
-Я протерла його. Воно чисте. -Дякую.
-Я фанатію. -І я.
Я бачила вас у газетах, та всюди.
-Не віриться, що ви тут. -Місця собі не знайду.
-Хочете? -Ні, я не буду. Але дякую.
Їж.
Це виглядає смачно, але в мене незабаром вечеря.
А це що таке? Я не для того це готувала, щоб ти це марнував.
Нонно, він не хоче.
Він надто худий, йому треба їсти.
Це не принц, а якийсь чахлик.
Досить уже, нонно.
А що? Він же мене не розуміє.
Так і є. Моя італійська дещо заіржавіла.
Їж.
У вас тут завжди так?
Ви навіть не уявляєте.
А тепер ви влипли.
Мамо!
Це було фантастично!
Гаразд. Ось, готово.
Дякую. Гарно вийшло.
Ізабелла найкраща.
Візьміть візитівки для друзів-принців.
Вона все робить: стрижки, макіяж, нігті, депіляцію бікіні.
Мамо, забагато даних. Йому не потрібно все це знати.
Це належить Іззі. Вона мріє побачити світ.
Що ж, увесь світ чекає на вас просто за ось цими дверима.
Ага, я накажу дворецькому, щоб він зайнявся приготуванням.
Можна я вас іще потурбую та попрошу показати, де тут метро?
-Я можу. -Я вас проведу.
Ізабелла тобі покаже.
Ходімо.
Ніколи б не подумала, що ви їздите на метро.
Звісно. Та я навчався в американських школах, подорожував.
Я намагаюся побачити якомога більше навколо.
Роблю все, щоб стати своїм.
Ви в смокінгу, і за вами їде лімузин.
Оце так ви стаєте своїм?
На жаль, це протокол.
Зараз ми розважимося.
Раз, два, три, стоп!
А якщо ми побіжимо?
-Зараз дізнаємося. -Так!
Ходу!
Сюди! Швидше!
Господи.
Схоже, через нас у них стався серцевий напад.
Ага, але це пусте.
Маленька помста Волтеру.
Він зізнався, що помилково подзвонив у ваш салон,
хоча мав набрати «Белль». Так він називається?
О, це звучить логічніше. Туди ходять самі шишки.
Стрижки там коштують від 700 доларів — гроші на вітер.
Я так само підстрижу за 29,99.
Але я заплатив 500 доларів.
Це Волтер стільки запропонував. Ну, а я вмію вести бізнес.
Я радий, що він помилився.
Це був найкращий вечір за дуже довгий час.
Я думала, ви поїдете на метро.
Наполягаю, щоб ми підвезли вас назад.
Ні, дякую.
Сьогодні така чудова ніч, тож я хочу помилуватися зірками.
Якими зірками?
Тобто «якими зірками»?
Он Сіріус, Вега.
Де Вега?
Гляньте, вона…
он там.
Світло і забруднення не затуляють мені зірки.
Це дивовижно.
Вибачте, Ваша Величносте. Час на прийом із нагоди заручин.
Авжеж.
Що ж…
був радий знайомству, Іззі.
І я.
А ви не такий і поганий,
коли не вдаєте принца.
Ким ці перукарі себе вважають?
Ні, повір мені, я зробила їй послугу.
Ні, я не завжди так роблю.
Добрий ранок.
Почекай.
Ідіть сюди. Ну ж бо, покажіть цьомки.
-Мам! -Лорен.
Буде фото на пам’ять.
Фото на пам’ять.
-Відключилася. -Як іде підготовка до весілля?
Достобіса дорого.
Було кілька проблем, але то дрібниці.
Дрібниці? Щойно пішов четвертий перукар і візажист.
Не знаю, що й робити. Адже часу обмаль.
Якщо дозволите, Ваша Величносте, як щодо міс Ізабелли?
Ізабелли?
Це власниця салону «Белліссіме».
Вона підстригла принца.
-Вона робить короткі стрижки? -Що завгодно.
І ви задоволені цією Ізабеллою?
Так, це найкращий салон Нью-Йорка.
Тільки записатися непросто.
Він дуже популярний.
Тоді ми маємо їх найняти.
Ми їх наймемо.
-Обожнюю їх. Вони справжні? -24 карати.
Ось ти де, Рошель.
-Я завжди знаю, де тебе шукати. -Вона готова.
-Можеш не дякувати. -Бувай, Іззі.
До завтра.
Ти їх балуєш.
Так і є.
Я люблю це робити. Мені не важко.
Авжеж.
Іззі, я не молодшаю.
І хочу передати громадський центр надійній людині.
Мені дуже приємно, але я не знаю, як керувати громадським центром.
Ще б пак! Ти ж перукарка.
-Геть звідси, Нейте! -Але…
Геть!
Мамо! Це було грубо навіть для тебе.
А що? Він пізніше прийде на лазанью,
і, крім того, ти працюєш тут.
З нами.
Твоє місце тут.
Поруч зі мною.
Добрий день.
Волтере, невже принц щось забув?
Навпаки. Від імені сімейства ЛаМотт і королівської родини,
принц Томас має для вас пропозицію.
Добре.
-Він це серйозно? -Безсумнівно.
-Що там? -Що він пише?
«"Белліссіме" пропонується виконати макіяж і зачіски для мого весілля
у Лаванії
за 50 000 доларів».
Ці візитні картки — просто диво.
Усім нам?
Усім вам.
Господи!
Ні, чекайте.
-Ми не можемо поїхати! -Що?
Хто керуватиме салоном? У нас же є клієнти.
Це мій єдиний шанс. Тим паче тато хотів би, щоб я поїхала.
Ми з тобою можемо й самі подбати про салон.
Нехай дівчатка поїдуть і повеселяться.
Але це так далеко.
Ізабелло, раптом з тобою щось станеться?
Мамо, якщо я лишуся, зі мною точно нічого не станеться.
То що мені сказати принцу?
Ну ж бо.
Скажіть, щоб тримав свою корону в руках, адже «Белліссіме» їде!
Оце моя дівчинка!
Ми їдемо в Ламанію чи як там її…
Мамо!
Очманіти!
Це просто хаос. Глянь.
Божечки.
То як вона називається?
-Лаванія. -Так, чекай на нас!
ЛАВАНІЯ
Ви бачили щось прекрасніше?
Як тут красиво.
Ні тобі забруднення, ні графіті, ні забудов.
-Щось я трохи нервую. -А це все безкоштовно?
Щось воно тхне.
А он замок!
Боже ти мій!
Усім привіт. Ми в Лаванії, і тут…
Раді вітати в Лаванії.
Волтере, як житуха?
Вас ще вчити і вчити.
Прошу сюди, леді.
Це неймовірно! Господи!
Усі, хто працюють на весіллі, зупинилися в замку?
Тільки ви троє. Принц Томас хоче,
щоб перше враження від Лаванії було незабутнім.
-Хто ці запліснявілі релікти? -Ді!
Це мої родичі.
Ваша Величносте. Який сюрприз!
Я маю на увазі, що вони такі величні й статечні.
Ні, ваша правда.
Вони таки запліснявіли.
А я, схоже, успадкував від них ніс.
І як ви ще дивитеся в дзеркало?
Кетрін, тату, я хочу вас з деким познайомити.
Це стилістки з Нью-Йорка, про яких я вам розповідав.
Так, авжеж. Ласкаво просимо.
О, це…
Це дуже цікаво…
А, це подушка для шиї.
Вона поміняє її на ваше кольє.
Ні, чесно. Можете взяти.
Ясно.
-Томасе. -Звісно.
Як добре, що ви тут. Дякую, що здолали таку путь.
Уявляєш, якби це були твої батьки?
Мій старий ходить лише у футболці для боулінгу.
Ось тут ви будете жити.
А це ваша особиста покоївка.
Якщо щось знадобиться, натисніть кнопку — і вона прийде.
Привіт, я Іззі.
Вам необов’язково представлятися їй.
Звісно, обов’язково. Вона ж людина, так?
Так, Воллі. Де ваші манери?
Манери — це основа мого життя й роботи.
Тоді познайомите нас?
Я…
Ізабелло, Дестіні й Лоло, дозвольте представити вам Петру.
-Петро! -Привіт!
-Я Іззі. Рада знайомству! -Який гарний колір!
У тебе таке гарне волосся!
Бачите? Це було не так і складно.
Це моє!
А я хочу це!
Знаю, ви це ненавидите,
але, може, зсунемо ліжка разом?
-Ні! -Ні!
Точно ні. Бо ви змушуєте мене спати на стику.
Я не буду там спати. І де тоді маю спати я?
Ваша кімната поруч.
Моя кімната?
Чому в мене своя кімната?
Принц боїться, що справив на вас погане перше враження.
Тож думаю, він хоче спокутувати провину.
До цього йому ще далеко.
Але початок непоганий.
-Так елегантно. Клас. -Скажи!
А це що таке?
Це ви ще не бачили вигляд із даху!
-Боже! -Боже!
Ви тільки гляньте на це!
Десять тисяч імпортних троянд, фонтани з ігристим вином,
обід на 800 людей.
Звучить чудово, так?
Я ж хотів маленьке весілля.
Ми могли б заощадити гроші, якщо…
Знову ти переймаєшся тим, чим не слід, — фінансовими питаннями.
Крім того, більшу частину оплачують ЛаМотти.
А їм належить половина Техасу.
Але ми все одно відповідальні за наш народ.
Саме цим ми й займаємося.
Ми могли б залатати кілька ям, про які ніхто не згадає,
або влаштувати екстравагантне видовище,
пам’ять про яке житиме вічно.
То я просто маріонетка.
Щоб покращити рейтинг.
Любий, ти молодий і закоханий.
Закоханий?
З усією повагою, Кетрін, я ледве знайомий із Лорен.
Це ж просто шлюб із розрахунку.
Боже, Томасе, невже ти скаржишся на те, що ти принц?
Ні. Авжеж, ні, тату.
Нащо б я скаржився?
-Ні, але це було мило. -Чекайте, ось.
-Вітаю. Вибачте. -Уперше в підземеллі.
-А гарно було. -Ви спізнилися.
Отакої.
Так, вибачте.
-У замку 5 мільйонів коридорів. -Ага.
-Ми потрапили в підземелля… -Довелося вдати, що нас заперли.
-Ото було щось. -Було прикольно.
Мовчати!
Королівське весілля буде менш ніж за два тижні.
І ще ніколи в історії королівської родини
ми не дозволяли незнайомцям робити зачіски та макіяж.
Однак ЛаМотти наполягли,
щоб це були ви троє.
Саме тому я сьогодні вас викликала сюди, щоб перевірити ваші навички на кількох…
добровольцях.
-Ви її розумієте? -Затята пані.
Ви будете відповідати за чоловічі зачіски на весіллі.
Ось ваша модель. Він конюх.
-Привіт, я Іззі. -Я Френсіс.
У вас чудове волосся. Обіцяю — я вас не скривджу.
А ви двоє допоможете готуватися жінкам.
Ура.
Привіт. Я Дестіні, а це Лола. Як вас звати?
-Я Ебіґейл. -Клара.
Вони працюють на кухні.
Ви колись фарбувалися?
-Але в тебе такі гарні очі! -І глянь на ці вилиці!
Та ви ж кінозірки. І вас змушують працювати на кухні?
Макіяж!
Усе, готово.
Френсісе?
Я поголила бороду. Думаю, вона тут зайва.
Змінила зачіску й вищипала йому брови.
Гляньте на ці гарні очі.
Підхоже.
Вважатиму це французькою похвалою.
-Можете йти. -Я почекаю…
-Геть! -Добре.
-Дівчата, зустрінемося… -Ідіть!
Добре.
Окей.
Ми закінчили.
Ви готові до вибуху мозку?
Пардон?
На рахунок три.
Раз, два, три!
Що це таке?
Ми круті!
Вибачте.
О боже!
Це сльози радості.
Ці сльози радості через тебе!
О, вітаю!
-Вітаю. -Добридень.
МАМА
-Маленька. -Мамо?
Що сталося?
Я в порядку. Ти маєш побачити це місце.
Бачила містечка біля залізниці? Оце воно.
То ти біля колії? Так померла наша родичка.
Просто порадій за мене.
Дивись, як тут гарно.
Глянь сюди. Чекай, поглянь он туди.
-Очманіти, еге ж? -Гей, повільніше.
Бо мене знудить.
О, тут прийшли. Усе, мені час.
Будь обережна.
Люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Це дуже гарно.
Привіт, як життя?
Привіт.
Народ, ідіть сюди.
Вибачте, не підкажете, що це за район?
Убер ді Ґлісе.
-А що це означає? -«За межею залізничних колій».
Це дуже хороша риба.
Отже! Думаєте, ви знаєте щось про волосся.
Показати мій диплом із «Барбізона»?
Королівське волосся неабияк відрізняється від волосся челяді.
Воно витончене. Воно розкішне.
Спадає хвилею, та не вибивається.
Воно немов лебідь, що пливе по воді.
Причмелена.
Ану покажіть руки!
«Руки». Вона каже: «Руки».
Геть немає м’язів.
Вони слабкі,
в’ялі,
жалюгідні.
-Я можу стиснути кулак. -Мовчати!
Ніколи не думала, що знову цим займатимуся,
але ваші вбогі навички не лишають мені вибору.
Приготувати ножиці!
-Які? -Візьми оті.
Не можу.
-Ти… -Вони тупі!
-Бери їх! -Добре.
Починаємо.
Тут немає голів.
То уявіть!
Раз, два, три.
-Раз, два, три. -Швидше.
Раз, два, три.
Тепер швидше.
Зі мною.
Раз, два, три.
Відчуваєте?
Раз… У мене судома!
-Дестіні, давай. -Раз, два, три.
На нашому весіллі буде так багато людей.
І я мало кого з них знаю.
Я так само.
А це хто?
Це Іззі. Зупиніться тут, будь ласка.
Іззі, для вас не призначили водія?
Просто я люблю гуляти.
Торта або тістечка?
Запропонувала б колачкі, але Еверетт з’їв усі чотири.
Дякую.
Привіт. Будете щось?
Із задоволенням.
Перепрошую.
Це Іззі, власниця «Белліссіме».
А це моя наречена Лорен.
Це ти зробиш мене красунею в мій особливий день.
Як я бачу, це буде геть просто.
-Так мило! -Піду пригощу інших садівників.
-Скільки їх тут? -Садівників? Поняття не маю.
Стільки тут живете і досі не знаєте?
Рада знайомству, Лорен.
А вона класна.
Привіт! Можна вас пригостити?
-Знаю… -Дякую.
Так, вона чудова.
У мене був такий класний день.
Я була в місті, там такі милі магазинчики.
Ось що я купила дітям з громадського центру.
Хтозна, що це.
Я не зрозуміла через сильний акцент продавця.
Круто ж, згодні?
Що сталося, дівчата?
Увесь день ми стригли невидиме волосся.
Сотні голів!
-Я не відчуваю рук. -Що ви таке кажете?
Злюка-француженка думає, нам слабо нормально прихаяти жінок,
і дає нам диявольські уроки.
Нам!
Ходімо розважимося ввечері.
Зануримося в нічне життя Лаванії, потанцюємо?
-Нізащо. Іди сама. -Іди.
-Я не можу сама. -Ми будемо з тобою подумки.
-Не парся. -Подумки.
-Не хвилюйся за нас. -Танцюй усю ніч.
-Запали за нас! Линь у синь! -Не можу ворухнути ногами!
-Танцюй як ніколи раніше! -Боже!
-Люблю тебе! -Капець моїй іскрі.
Міс Ізабелло, ви сьогодні неймовірно чарівна.
Дякую. Дайте кулак.
Ось так дають кулак.
А так — два кулаки.
Дуже добре.
Отже, один кулак на кожен день, а два — для особливих подій.
І що це за особлива подія?
-Я йду гуляти. -У сади?
Ні, знову в місто.
Але вже темніє, а ви самі.
Волтере, я даю собі раду на вулицях Нью-Йорка,
тож не пропаду в місті, де возять яблука на возах.
-Не думаю, що це… -Розслабтеся й трохи розважтеся.
Бо раптом принц візьме з вас приклад, якщо ви навчитеся розважатися.
Запевняю: принц Томас уміє розважатися.
Справді? І як же? Бо я ніколи не бачила.
-Не думаю, що це гарна… -Усе буде добре.
Перепрошую, Ваша Величносте,
але ваша перукарка йде під’їзною дорогою.
Вона прямує в місто.
Уже сутеніє.
-Це може бути небезпечно. -Згоден, але вона наполягла.
Хтось має піти з нею.
Іди ти.
Мої веселі деньки минули.
Тут треба той, хто вженеться за нею.
Є хтось на думці?
Може, ви, Ваша Величносте?
Вона знає вас.
Та й один вечір без королівських обов’язків
піде вам на користь.
Мені треба одяг. Одяг звичайної людини, Волтере.
Зараз же, Ваша Величносте.
Перепрошую, мем.
Вам не можна покидати замок.
-Принце Томасе. -Сьогодні я не принц.
А просто Томас. Том. Томмі.
-І що ти тут робиш? -Думав приєднатися до тебе.
Проведеш мене, як шерпа, у нормальне життя.
Ну, не знаю. А мені за це не влетить?
Бо в школі мені завжди влітало, хоча я була не винна.
Ні, тобі нічого не буде.
Максимум — це невеличкий строк за викрадення королівської особи.
Малесенький.
-Гаразд. -Ура!
Але тільки тому, що я не люблю гуляти сама.
І ти за все платиш.
У мене при собі немає гаманця.
Яка ти причепа.
А ти незвично відверта.
То куди ми йдемо?
-У місто. -Авжеж.
Ти там бував?
Ні, не часто.
То ось яке нічне життя в Лаванії?
Схоже на те.
Ми суворі й неприємні люди, як ти вже мала переконатися.
Думаю, нам ліпше повернутися в замок.
Чекай. Я знаю одне місце.
Звісно, ти знаєш.
Ходімо.
Нам не варто тут бути. Я чув, що в цій частині міста небезпечно.
Ходімо сюди!
Нам пощастить, якщо ми виберемося звідси живими.
Пахне чимось смачненьким.
Два, будь ласка.
-Дякую. -Прошу.
Дякую.
Так смачно. Цікаво, що це за м’ясо.
Зі свого досвіду скажу, що ліпше не питати.
Ходімо.
Я не можу просто стояти.
Чекай, що? Ти куди? Стривай…
Привіт! Іди сюди.
Готова? Оберт!
-Ти була дивовижна. Як тебе звати? -Есме.
А я Іззі, рада знайомству.
-Ти чудово танцюєш. -Так, усі готові до бумби?
-Що це? -Наш національний танок.
-Гей, ти маєш знати цей танець. -Лише здалеку.
Серйозно?
Приведеш його до мене?
-Ні, я… -Хлопець у кашкеті.
-Схожий на принца. -Невже це принц?
Народ, може, ми якось його підбадьоримо?
-Агов! Це ж принц! -Так, приєднуйтеся!
Я з тобою не розмовляю.
-Добре. Менше балачок, зате більше танців. -Раз, два, три, бумба!
-Що треба робити? -Не знаю.
Дякую.
Гей!
Ясно.
Гей!
Що?
Ти геть не знаєш цього танцю.
Не збивай мене.
-Гей! -Добре.
Гей!
-Дякую, Іззі. -На здоров’я.
-Ти десь тут живеш? -Он у тому будинку.
Це школа. Хочеш глянути, де я сиджу?
А її відчинено?
Я зараз прийду.
ПОЧАТКОВА ШКОЛА УБЕР ДІ ҐЛІСЕ
Я допомагала робити це.
І намалювала це.
А ось тут я сиджу.
Ого, чудова атмосфера.
То це тут ти сидиш?
-Як тобі морозиво? -Смачне.
Таке смачне?
На вигляд гарне. Добре, що я і собі взяла.
Як банально.
Не дякуй. Якщо не подобається, купи собі сам.
Чекай. Точно, у тебе ж немає грошей.
Я перепрошую.
-Дякую. -На здоров’я.
Не вірю, що я боявся цього місця.
Ці люди…
Неймовірні.
Ходімо, я дещо тобі покажу.
Ось який вигляд мають зірки, коли навколо чисто.
Неабияк вражає, згодна?
Це дивовижно.
Так і є.
А як так вийшло, що принц Лаванії не знає
її національного танцю?
Мої батьки люблять традиції, що передбачають зустрічі з головами держав
і носіння корон 14 століття.
Та вони не прихильники народних танців.
Хіба це не дурня?
Ти навіть не уявляєш.
Знаєш, ніколи не думала, що в Лаванії змішалося стільки культур.
Хоча це й не дивно.
Адже колись вона була на торговому шляху в Індію, так?
То ти любиш історію не менше, ніж астрономію.
Та я все люблю.
-Чому ж ти лише перукарка? -«Лише»?
Ні, я не це мав на увазі.
Просто кажу, що ти можеш використати свій розум для чогось іншого.
Чесно кажучи, я дуже хочу займатися чимось іншим.
Але я потрібна мамі.
Мій тато помер п’ять років тому, і…
вона дуже змінилася.
Мені шкода.
Моя мама померла, коли мені було сім.
Мені жаль.
Знаєш, я теж несу тягар обов’язків і відповідальності перед родиною.
Принаймні ти сама зробила такий вибір.
-А я не можу вибрати навіть дружину. -Серйозно?
Хіба ти не свайпнув Лорен у додатку?
Ні.
Ні. Хоча, зважаючи на історію монархії,
добре, що вона мені не родичка.
У мене нема слів, як приємно було побути
серед людей, які поставилися до мене як до звичайного хлопця,
не маніпулюючи моїм титулом.
А чому вони так бідно живуть?
За економіку відповідає мій батько, і він дав мені зрозуміти,
що не хоче, аби я в це втручався.
Я завжди думала: якби мені випав шанс — я б змінила світ.
А в тебе є такий шанс, проте ти ним не користуєшся.
Дякую за чудовий вечір.
Будь ласка. Але наступного разу платиш ти.
Домовилися.
Що це ти робиш?
Та нічого.
-Робиш. Кидаєш на мене цей погляд. -Який ще погляд?
Такий погляд.
Ніби я захворію?
Ні, ніби я тобі подобаюся.
Але ти подобаєшся мені. Я думав, ми тепер друзі.
-Це був не погляд друга. -Що ж, тоді я перепрошую.
До наступної зустрічі я відкладу королівські обов’язки
і попрацюю над своїм виразом обличчя.
Обов’язково. Добраніч, Томмі.
Можна я дещо скажу
як друг?
Я слухаю.
Ти сказала: якби випав шанс — ти змінила б світ.
Але тобі навряд хтось дасть шанс. Візьми його сама.
Не мрій, а дій. Стань рушієм змін.
Ти маєш,
адже ти неординарна особистість.
Добраніч, Іззі.
«Неординарна».
-Добрий ранок, Кетрін, тату. -Добрий.
Ранок добрий.
Ви сьогодні такі гарні.
Дякую.
Тату, ти колись їв кебаб?
Хіба тоді, коли був в армії.
Здається, з кози.
-Це дуже смачно. -Так.
Я тут думав про людей з Убера ді Ґлісе.
-Можна для них щось зробити? -Добре, що спитав.
Батько Лорен погодився купити той район міста,
щоб перебудувати для людей.
Справді? Це прекрасно. Я можу проглянути плани?
Вони ще не завершені.
Це секретно.
Тобі не варто цим перейматися.
Ми завжди тебе захищали від району Убер.
Він небезпечний.
Це не так. Ви самі там бували?
Любий, я й так знаю, що тигр кусається.
Що ж, я залюбки зроблю те, що зможу.
Я хочу допомогти людям.
Ми й так робимо для них більше, ніж треба.
Тему закрито, Томасе.
Ти маєш думати лише про весілля.
Я не можу. Вони такі невиразні.
Ні тобі кольору, ні блиску, ні діаманта.
Мій внутрішній художник проти. Я не можу.
Ти зможеш, Ді.
-Ти сильніша, ніж думаєш… -Мовчати!
Я хочу переконатися, що квіти встелятимуть усю доріжку.
Там же будуть квіти, так?
Рожеві троянди.
Лебеді.
Волтере, а є лебеді? Ви казали, що вони будуть?
Добре, лебеді мають бути тут.
Тільки гарні й сумирні. Усе має бути ідеально.
Аж до самих каменів не має бути видно траву.
Я не хочу бачити жодної травинки.
Усе має бути в пелюстках квітів…
Томасе?
Ти схилишся й поцілуєш її,
щойно голуби пролетять над тими кущами, ясно?
Еверетте, у вас є місце в цій сторожці?
Так, мем. Вона навіть більша за мій дім.
Можна тут буде лишити деякі речі?
Авжеж. Чом би й ні.
Але якщо це буде щось смачне, не обіцяю, що зможу втриматися.
Що ви задумали?
«Маєте старі іграшки, книги, велосипеди чи меблі?
Допоможіть дітям:
принесіть речі до сторожки біля воріт замку.
Спитайте Еверетта».
-Дякую. -Дякую.
Допоможіть дітям.
Вітаю, леді. Як ви?
Допоможете нужденним дітям? З Убера.
Привіт! Допоможіть діткам.
-Як життя? -Добридень.
-Привіт. -Вітаю.
Скільки за спагеті?
Ще є місце для одного кухаря?
Іззі. Чим я можу допомогти?
Так! Ви вчасно.
-Фабре пішла. -Тому ми звалили.
А що тут таке?
Ну, добре. Може, це прозвучить божевільно, але
я хочу наготувати спагеті з томатним соусом
для дітей зі школи Убер ді Ґлісе.
Я купила всі продукти, і мені треба тільки плита і підмога.
Авжеж.
Що завгодно, аби втекти звідти.
За це я і люблю вас, дівчата.
Перше правило італійської кухні — ми готуємо лише якщо є вино.
Овва!
І музика.
О так!
Ось так, Петро. Про це я й кажу.
-Сильно зайнятий? -Та ні. Заходь.
Мама дала новий план реконструкції маєтку.
Швидко ж його зробили. У Лаванії на це йде куди більше часу.
З нею інакше не буває.
Їй сподобався маєток,
та вона пропонує спочатку модернізувати його.
Також я хочу, щоб тут ми зробили кімнату для моєї студії.
Студії? Для чого?
Ну, у мене є одна бізнес-ідея.
Я мало кому розповідала про неї. Тож скажеш, якщо це дурня.
-Знаєш про ці всі речі для собак? -Іззі!
Тенісні м’ячики, светри, гумові іграшки.
Але собачникам немає в чому це все носити…
Боже! Це так мило.
…і я хочу назвати це «Сумочки для собак».
Що скажеш?
Чудово.
Чесно? Подобається?
Так.
А мама забракувала це.
Вона казала, що моя робота — бути принцесою. Звісно, так і є.
-Дякую. -Одне не заважає іншому.
Звісно.
Чудово. Я сподівалася,
що ми відкриємо перший магазин у маєтку.
І можливо, ти захочеш стати нашим офіційним талісманом.
Будеш у маленькій короні роздавати листівки.
Звучить дуже гарно. Вибач, я маю відійти.
Речі вже ледве вміщаються.
Це неймовірно.
А це моя дитяча іграшка.
Я подумав, що раз я вже цим не граюся,
ліпше віддам тому, кому це сподобається.
Так.
Еверетте!
Я лиш хотів сказати, що на нас напали нормандці.
Ваша Величносте, ми тут…
Гралися іграшками. Ось що ви цілий день робите в сторожці?
Досить. Ти до смерті налякав Еверетта.
Він жартує, чесно.
З ним і так не поговориш, він немов картонний.
Вибачте, Еверетте. Я просто трохи пожартував.
А чому сторожка перетворилася на магазин подарунків?
Я думала над тим, що ти вчора сказав,
і хоч це не значить, що ти мав рацію…
Але?
Я сама маю стати рушієм змін у світі, так?
Тому я вирішила допомогти школі в Убері.
Партнер потрібен?
Що ти вже задумав?
Дещо несиметрично.
Але
мене це не обурює.
-Її це не обурює! -Її це не обурює!
Гляньте, яка краса. Це одне з моїх улюблених.
Воно розкішне.
Чому воно не в замку?
Королева любить міняти меблі.
І все, що їй не подобається, опиняється тут.
А персонал може забрати ці меблі собі додому?
Бо інакше це марнотратство.
Боюся, це заборонено.
Яка нісенітниця! Завантажмо це в авто.
З усією повагою, Ваша Величносте, їх заборонено виносити зі сховища.
Френсісе, і як часто королева буває в сховищі?
-Ніколи. -Отже, вона не дізнається.
Збери садівників, усіх 18, і попроси їх допомогти нам, гаразд?
Миттю, Ваша Величносте.
Ти знаєш скільки тут садівників?
Ну, я живу тут усе життя,
і мені казали не брататися зі слугами.
Хіба це не тупо?
Ні, я просила не про 125 сірих голубів,
а про 125 білих із рожевими плямами на крилах.
Не розумію, що тут складного.
Це все, що ви маєте зробити.
Дозвольте сказати, що ви просто неймовірна.
Волтере, а вже привезли лебедів?
З годину тому. Вони всі на задньому дворі.
Точніше вони на іншому боці замку, біля стаєнь.
-Ходімо, я покажу. -Хто це біля принца?
Хто? Це просто тимчасова працівниця на весіллі.
Чаю? У нас є ромашковий…
Є м’ятний і, може, трохи «Ерл Ґрей».
Можете йти, Волтере.
Так. Авжеж, міледі.
Це Іззі з нью-йоркського салону.
Вона дуже мила, мам.
Не сумніваюся.
Мам, тільки не влаштовуй перед весіллям сцен.
Що ж, якби слово було за перукаркою,
у тебе не було б весілля.
Може, це було б не так і погано.
Що?
Я ледве знаю цього хлопця, мам.
Люба, необов’язково знати свого чоловіка.
Як романтично! Це твій весільний тост?
Це ти просто нервуєш перед весіллям. От і все.
А Томас — добрий, чарівний і привабливий принц.
Тобі пощастило з ним, а йому — з тобою.
Я ще не готова до сімейного життя.
Я хочу почати свою справу.
Тільки ні слова про ці дурні наплічники для котів!
Сумочки для собак, мам. Боже!
Лорен, ти станеш принцесою. Тож цьому весіллю бути.
Просто його треба поставити на місце.
Ти впораєшся?
Так, просто давно не сідав за кермо.
Смішно тобі? Може, сама поведеш?
Я з Нью-Йорка. Їжджу на громадському транспорті.
Добре, що я перед цим не поїла.
Бачиш? Я ж казав, що вмію їздити на авто.
Тато дозволяв мені їздити в маєтку на півночі,
але там не було доріг і перешкод.
Тому це був сумнівний досвід водіння.
Хоча було весело.
Лише тоді я міг побути з татом сам.
Я здебільшого згадую, як мене запихали в незручний костюм,
щоб зробити фото королівської родини.
Одного разу на день народження мені подарували туфлі для степу.
-Круто. -Я ненавидів ці уроки степу.
І зараз, коли я чую стукіт пташки у вікно,
я обливаюся холодним потом.
О боже! Зупинися, бо від цих історій мені стає зле.
Тоді розваж нас. Розкажи щось зі свого дитинства.
-Ну… -Я думаю, ясно?
У голові крутяться ганебні історії,
якими я не ділитимуся.
О, згадала.
Вона про мого тата.
Мені було п’ять.
Грошей мало. Ми переїхали в тісну квартиру нонни.
Мені не вдавалося знайти друзів у нашому районі,
і я була такою нещасною.
Навіть не знаю, як мого тата не арештували за це,
але він знав одного власника карети з кіньми в Центральному парку.
Тож він позичив одного коня і примчав верхи до нашої квартири.
-Серйозно? -Ага.
Я сиділа на сходах і жаліла себе.
І тут побачила тата на коні.
Він підхопив мене і покатав по всьому району.
А потім купив морозиво.
Він купив морозиво і мені, і коню.
Після того я легко заводила друзів.
Татові сподобалося б це місце.
Він любив пригоди.
Як і його донька.
І так само як донька, не мав грошей.
Я знову забув свій гаманець.
Ти приколюєшся? О господи.
Обов’язково маскуватися?
Так. Не хочу зайвої уваги.
Однозначно.
Класно замаскувався.
Привіт.
А ви, певно, Джейн. Я Іззі, ми говорили з вами по телефону.
А це мій друг…
Томмі.
Добридень.
Не знаю, як вам і дякувати. Діти просто в захваті.
Тоді за діло.
Кому книжок та іграшок?
Ура!
І спагеті!
Ура!
І стрижки!
Після спагеті, щоб у їжі не було волосся.
Ура!
Так, підходьте, забирайте іграшки.
-Іграшки! -Дякую.
Прошу. Кому книжок?
Ця школа стане геть іншою.
-Тримай, хлопче. -Дякую.
Ось так.
Подобається?
Вау! Хто ти й що ти зробила з Есме?
Хочеш спагеті?
Схоже, я підстригла всіх дітей, крім нього.
Я тебе все одно дістану.
Вийшло просто дивовижно.
І все завдяки тобі.
Ти теж допоміг.
Трохи.
Трошечки.
Почитаєш це для нас?
Я? Матиму за честь. Ходімо.
Знаєш, книги читати легше без сонячних окулярів.
-Гаразд. -Давай.
Стривай-но, я поправлю.
Дякую.
Прошу.
Просто фото на пам’ять.
Я пропустила сніданок?
Усе по графіку. Хочу кави в срібному чайнику.
Як тебе розбалували за 2 тижні.
Розбалували? Ми гаруємо, а ти фліртуєш з монархом.
Не фліртую я з принцом Томасом.
А звідки ти знала, що мова про принца?
-Так. -Ми не казали.
Ні. Може, ми говорили про його тата, короля.
Він такий сексі шарпей.
-Ви цілувалися? -Так, чекайте.
Ми з принцом Томасом просто друзі.
Та й він ось-ось одружиться. Я б ніколи так не вчинила.
Нарешті, Петро. Де наша кава? Мені треба вона внутрішньовенно.
Усе добре?
Ти маєш дещо побачити.
ПРИНЦА СПОКУСИЛА ІТАЛІЙКА
-Бачиш! Я ж казала: він тобі подобається. -Ді!
Він таки тобі подобається.
Це погано, так? Ага.
Вибач.
А фото миле.
Щось не так?
Заради всього святого!
-Думаєш, ЛаМотти це бачили? -Сподіваюся, що ні.
Волтере, зайдіть до нас.
Негайно приведіть сюди Томаса.
Я хочу, аби ви подбали, щоб копії цієї гидоти було знищено.
А ще скажіть цій дівчині, що в її послугах уже немає потреби.
Але Ізабелла відповідає за макіяж і зачіски на весіллі.
Є ще дві дівчини. Вони лишаться, а вона поїде.
-Але я думаю… -Джоне!
-О ні. -У нас була угода.
Вона не передбачала шурів-мурів між принцом і перукаркою.
-Гляньте на це. -Ми вже про це подбали.
Так. Волтере! Покваптеся!
Я певен, що це просто непорозуміння.
Сподіваюся. Бо чимало стоїть на кону.
Іззі?
Чорт.
Де Іззі?
Вона поїхала.
-Дозвольте я… -Нічого.
-Я допоможу. -Не треба.
Іззі!
-Іззі, куди ти? -Хіба не чув? Волтер звільнив мене.
Мені шкода.
Залиш нас.
Він не винен. Це все твої батьки.
-Вони не мали права. -Монархи не мали права?
Слухай, це не має значення.
Я наламала дров, а тому маю поїхати.
Ні, це неправда.
«Принца спокусила італійка».
Яка іронія, я ж любила таблоїди.
Будь ласка.
Я не хочу, щоб ти їхала.
-Ти завтра одружуєшся. -На тій, кого я не знаю.
На тій, яку я не люблю.
Не їдь.
Лишайся.
Я не можу.
Зупиніть авто!
Будь ласка.
Іззі, ти мене чуєш?
-Мамо. Привіт, ти в порядку? -Ні.
Ні, я в порядку, а от салон — не дуже.
Ви зайшли надто далеко.
Те саме можна сказати й про тебе.
Знаєш, яких заходів довелося вжити
через цю перукарку?
Сину, ти ось-ось одружишся. Ти маєш бути обережнішим.
Я не одружуюся. Весілля скасовується.
Весілля відбудеться.
Бо від нього залежить наше життя й доля корони.
Що ти маєш на увазі?
Ми…
-Ми на мілині. -Тобто?
Висока інфляція, невдалі інвестиції.
Невдалі рішення.
Сьогодні монархам живеться несолодко.
Знаєш, як дорого опалювати замок на 200 кімнат?
-І я не знаю, але… -ЛаМоттам потрібна земля під забудову.
А нам треба гроші.
Це частина угоди шлюбу з розрахунку.
Чекайте, яка земля?
Убер. З розширенням міста він стане елітним районом.
І ЛаМотти перебудують його для людей?
Вони перебудують його.
Але не для цих людей.
«Цих людей»?
У нас немає вибору.
Я не братиму участі у змові проти громади.
Томасе.
Томасе! Зачекай.
Якщо ти одружишся, обіцяємо, що ми для них щось придумаємо.
Ми знайдемо для них кращу домівку.
Твій шлюб — наша єдина надія вижити.
Ми зможемо.
За салон, за нас і передусім
за Іззі.
Хто тут сьогодні буде красунею?
П’яту точку в крісло, люба. Ми починаємо.
Добре, Ді. Я з тобою.
-Щітка. -Щітка.
Ти готова?
Тоді поїхали.
Що скажеш про капелюх?
Він чудовий!
І що в ньому чудового?
Томасе, я виріс у малесенькому селі.
Я дуже гарно навчався в школі.
І, коли я вже став юнаком,
на мене звернула увагу Королівська академія
і запропонувала роботу — навчати молодого принца,
неслухняного трирічного хлопчика.
Але проблема була в ньому.
У Річарді.
Ми дуже один одного любили.
Мене взяли на службу. Я мав піти.
І що сталося з Річардом?
Я мусив порвати з ним.
І нащо ти мені це розповів?
Бо я живу в розкоші,
про яку мої односельці навіть не мріяли.
Я маю чудову роботу й усі можливі матеріальні блага.
Але чого вони вартують без любові?
Мені шкода.
Не одружуйтеся.
А як же тато й Кетрін?
Вони вже давно не маленькі.
Самі в це вляпалися, самі й виплутаються.
Ви ж не любите Лорен.
Ви любите Іззі.
Вона мене не любить.
Я можу відрізнити справжню любов.
Це жахливий капелюх.
Дякую, Волтере. Спасибі тобі.
Очікування вбиває мене, леді.
Окей, ми закінчили.
Бум.
Матінко моя рідна!
Ця зачіска, цей макіяж, вона…
Вона як ніколи красива.
Ти просто неймовірна.
Яка ваша адреса?
183-я стріт, біля «Хімчистки Чо».
Можна без запису.
Перепрошую.
Я хочу поговорити з Лорен.
Наодинці.
Ні, це неможливо.
Боюся, можливо.
А ви вже перевірили квіти?
Я чула, що кур’єр десь застряг.
-Ніби на них слимаки. -Він сказав, потрібна герань…
Лорен, знаю, у нас сьогодні весілля, і зараз дещо невдала мить,
не дещо, а геть невдала.
Ти чудова людина. Та справа не в тобі.
І ніхто не любить, коли кажуть: «Справа не в тобі, а в мені».
Але так і є. Справа в мені.
Можеш вважати мене старомодним,
але я думаю, що одружуватися слід, якщо любиш.
І тільки так.
-І я… -Зупинися, Томасе.
Ти усміхаєшся.
Я теж не хочу одружуватися.
Яке полегшення.
Був радий вас бачити.
Що це за нісенітниці?
Мам, нам треба поговорити.
О господи!
Привіт.
Місіс Джонсон.
Іззі! Люба, ти повернулася.
Шкода, що тобі довелося перервати поїздку.
-Нічого. Час було повертатися. -Я дещо для тебе маю.
Це завжди піднімає тобі настрій. За мій кошт.
Ні, дякую, місіс Джонсон. Я розлюбила таблоїди.
-Іззі! -Привіт!
Привіт.
Я так за вами скучила. Ходіть сюди. Так!
Це для вас.
Бум,
бум і бум.
Я теж без поняття.
Іззі, ти б бачила цей вогонь.
Так, ти б його загасила, якби була тут.
Мабуть, не цього разу.
Моя маленька приїхала!
Гляньте!
Ми не могли нічого зробити. Усе сталося швидко.
Я рада, що хоч ніхто не постраждав.
Іззі, ми спробували врятувати твій глобус.
Дякую.
Вибач.
От тобі й на…
Я попереджала про ці оплески, Даґу.
Знову ти за своє, Іззі?
Бо без грошей,
а їх треба значно більше, ніж у вашому магічному глобусі,
я не знаю, що й сказати власнику.
Не хвилюйся про це. Я вже поговорила з містером Бартолі.
Ти говорила з містером Бартолі? Та як ти…
Він здивувався нашим проблемам з проводкою,
заміну якої він оплатив рік тому.
Так, оплатив. Я…
І ще більше здивувався, що ти збивав з мене гроші.
Які він так і не бачив.
Він був дуже засмучений.
-Правда? -Правда.
Геть з мого салону, Даґу.
Це стрілялка гумками!
Агов, Даґу.
Знаєш, за що люблю цей район?
За все.
Канай звідси!
Ось так, і не повертайся.
Хвала небесам, ти вдома!
Так, красно дякую. Досить. Спасибі.
Знаєш, лихо не без добра з цією пожежею в салоні.
Ми позбулися Даґа, і, коли містер Бартолі відремонтує салон,
ми зробимо там все на свій смак.
Можна вже підбирати шпалери.
Ні? Ти не згодна?
Ізабелло, що з тобою?
Ти щось приховуєш?
Облиш бідну дитину. На неї і так багато всього навалилося.
Тобто?
-Привіт! Як життя? -Привіт!
-Нейте! -Вау, ви тільки гляньте!
-Ти вже сказала мамі? -Ні, Нейте.
Я чекала, поки всі нап’ються. Але дякую.
Що сказала?
Хто хоче к’янті? Воно закінчилося? Я можу піти в магазин…
У нас завжди є к’янті.
Я виходжу на пенсію.
Овва!
Вітаю.
Стривайте. То центр закривається?
Ні, просто
там буде нова директорка.
Я.
-Ізабелло! -Іззі!
Це чудові новини, люба.
Вибач, мамо.
Але робити зачіски — це не моя мрія.
Ні, це твоя робота.
Це і є життя.
Це не моє життя.
Ти вся в батька.
Я знаю.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
-Мамо, ходи сюди. -О, нонно.
Томасе?
Що це ти робиш?
Їду собі верхи на коні.
Люблю ставати своїм, коли подорожую.
Але твоє весілля…
Його скасували.
Іззі…
Привіт.
Я в дечому маю зізнатися.
Я був не зовсім відвертий із тобою.
Пам’ятаєш, тоді, коли ми ходили в місто, ти звинуватила мене в недоречному погляді?
Ну, насправді це так і було.
І я хочу дивитися так на тебе все своє життя.
Ізабелло,
ти — зоряне небо.
Світло мого життя, на яке я так довго чекав.
Разом ми можемо змінити цей світ.
Не дуже й заіржавіла твоя італійська.
Я тренувався.
Я ж казала, ти його любиш!
-Це так гарно. -Боже! Я вгадала?
Я ж вгадала, так?
-Та я ясновидиця. -Ага. Ні, я теж це казала.
Ми бачили, як ви двоє прогулювалися.
Я це відразу відчула.
Хочеш поїхати верхи?
І куди ж?
Ну, я обіцяв коню морозиво.
А ти хочеш?
Авжеж.
Гроші маєш?
Я тебе виручу.
Сподіваюся, на коні ти їздиш краще, ніж на машині.
Буду старатися.
-Люблю тебе, Валлі. -І я люблю тебе.
ПРИНЦ СКАСОВУЄ ВЕСІЛЛЯ
СУМОЧКИ ДЛЯ СОБАК
САЛОН КРАСИ «БЕЛЛІССІМЕ» ГРАНДІОЗНЕ ВІДКРИТТЯ ОНОВЛЕНОГО ПРИМІЩЕННЯ
УБЕР ДІ ҐЛІСЕ ПРОДАЄТЬСЯ
НЕ ПРОДАЄТЬСЯ!
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна