Jeg var overbevist om, at verden var splittet over for indbyggerne-
-indtil jeg kom til det her sted.
Det her sted ville ikke have nogle indbyggere.
Hver plante er uspiselig, hvert flodleje tørt.
Allerede i september er bjergtinderne snedækkede.
Vinteren længes efter at kaste sig over os-
-og slå sig sammen med landet for at drive os væk eller dræbe os.
Hvis landet havde en følelse, ville det her land hade.
Det hader os-
-og alle her føler det.
Risa!
Hallo! Skyd ikke, du skræmmer hestene!
-Hvor slemt er du bidt? -Hvad er der sket?
Slangebid. Har du kompresforbindingen?
-Tror du, det er hæren? -Hvorfor det?
-Her er kun kvinder og børn. -Det har aldrig stoppet dem.
Hende gav de sig på.
Nogen gjorde det her for fornøjelsens skyld.
Og for hestene. Her er mange spor efter uskoede heste...
...men herovre er alle spor efter skoede heste.
Der var mindst seks af dem.
Det er en Lakotalejr. De ved, hvor de er på vej hen-
-og så kommer krigerne efter dem, hvis de ikke allerede har gjort det.
James, stands!
Jeg er ved at blive gammel. Gammel og sløset.
-For fanden da! -Jeg tænkte heller ikke på det.
-Tænkte på hvad? -At vi har efterladt spor overalt.
Alle, som ser det her, vil tro, at vi gjorde det.
Stands derovre!
-Hvad er det, der er sket? -Hestetyve.
-Det er ikke noget, du skal se. -Josef er blevet bidt af en slange.
Hans kone faldt af hesten og er ilde tilredt.
Vis mig det.
Gør dit bedste for at holde dig stille.
Godt så...
Hvordan har hans kone det?
Hun drikker, man kan ikke holde noget i sig.
Hun skal tilses af en læge. Det skal han også.
-Hvad med hestetyvene? -Der er læger i Fort Casper.
Vi må den anden vej for at løse det problem.
Det ved jeg.
James?
-Hvor slemt er det? -Så slemt, som det kan blive.
-Er der noget, jeg kan gøre? -Sørg for, at de har det bekvemt.
Vi løser det her.
Måske skal vi tage hen til fortet og bede soldaterne ordne det her?
Det her vil straffe hver en vogn, som passerer i seks måneder.
Vi krydser Lakota-, Shoshone-, Nez Perce- og Sortfodsindianerland.
De vil vide, hvad der skete her, før vi når frem.
Vi må stoppe, finde morderne-
-dræbe skiderikkerne, skære håret væk fra deres skalpe-
-og bringe dem og hestene til deres mænd og fædre.
Vi kan sende nogle vogne til fortet.
De vil ikke tro, et par vogne er i stand til sådan noget.
Vi har ingen, som kan vise vej. Wade og Colton må blive her-
-og vi tre må jagte tyvene.
Hestetyve rider om natten, så meget ved jeg.
De skiderikker sover derude i skyggen et sted.
Vi rider og tager dem, og så kører vi vognene til fortet.
-Wade, Colton! -Hvad er der?
Hvor stor var den slange?
De store kan bide tørt lige så ofte som med gift.
-Hvordan har kvinden det? -Hovedet er opsvulmet som en ballon.
Hun må hen til fortet.
Hestetyve har dræbt en indianerfamilie i nærheden.
Vi må jagte dem, ellers vil alle tro, vi gjorde det.
-Vores spor fører lige til dem. -Det gør alle spor på denne egn.
Har du set andre spor?
Der er kun vores og deres.
-Hvad gør vi, når indianerne kommer? -Viser dem ligene.
Forklarer, at vi vil spore tyvene-
-og aflevere hestene med skalpe.
Hvordan? Immigranterne kan knap nok forstå mig.
Find på noget.
-Skal vi begrave dem? -Nej, rør dem ikke.
Jeg ville ønske, der var en bedre måde.
Bare kom tilbage til mig.
Jeg elsker dig.
Giv mig ham.
Nej, det har vi gjort en gang. Det gør vi ikke igen.
Du bliver her.
Hvis der bliver problemer, gemmer du dig i tøjkisten, forstået?
-Hvad for nogle problemer? -Alle.
Pis, hvorfor er I stoppet?
Risa faldt af hesten, Josef blev bidt af en slange.
Vi må væk herfra. Hvor er Shea?!
Han tog med min far og Thomas for at jagte tyvene.
Så I har ingen til at beskytte jer?
Godt så! Alle må få fart på.
-Vi må hen til fortet nu. -Vi bliver her!
Det er besluttet af vognlederen og min mand.
Du mener dem, der ikke er her?
Lakota lader ikke deres familier vandre her. De er ude og jager nu-
-og når de ser det her, bliver det os, de jager.
Jeg kan være i Fort Caspar på fire timer. Kom med, hvis I vil!
Nu kører vi!
Vent! Vent!
-Vi bliver. -Josef og Risa må til lægen.
Vi venter ikke på, at de kommer og dræber os.
Vi burde blive, eller endnu bedre-
-prøve at indhente far.
-Hvordan gør vi det med en vogn? -Efterlad vognen.
Og din bror? To kvinder og et barn helt alene-
-på den eneste vej i den farligste del af landet.
De er mange flere, vi må følge med dem.
-Det ville være en fejl. -Alt er en fejl, Elsa!
Det eneste rigtige valg er at være heldige.
-Tag en kjole på. -Hvorfor?
Fordi ellers rider du ind i fortet halvnøgen og klædt som en indianer.
-Har du ikke lært nok om mænd? -Så bliver jeg udenfor!
Giv mig en ting mindre at bekymre mig om!
-Hvor skal de hen? -Til fortet.
-Skal vi blive her? -Hvad synes du?
At vi forlader kvæget og skynder os hen til fortet.
Jeg vil aldrig slås mod indianere igen.
Godt så.
Mor.
Jeg ville ønske, jeg havde et spejl.
Så du kunne se dig selv.
Jeg har den ikke på for min skyld.
Men du kan se den.
Og det er det eneste, der betyder noget.
-Jeg vidste, at du var en pige. -Det vidste du allerede inden.
Mor bekymrer sig for, at soldaterne ser mig klædt som en cowboy.
Du ligner ikke en cowboy. Jeg ved ikke hvad, men en ting er sikker...
Du ser bedre ud i den kjole.
Kan vi tale om det på vejen?
-De har set os. -Svært at snige sig ind på nogen her.
Det er indianerponyer. Vi rider lige på dem.
-Du vil virkelig blive skudt. -Jeg vil tilbage til min familie.
Nu får du chancen.
-Hvad er jeres ærinde her? -Jeg kan spørge om det samme.
-Er I sheriffer? -Vicesheriffer.
-For Wyoming. -Wyoming er ingen delstat.
-Hvem har udnævnt jer? -Vi udnævnte os selv-
-da vores heste og kvæg blev stjålet.
Det ligner ikke jeres heste, og jeg ser intet kvæg.
Jeg ved ikke, hvem I er, eller hvor I kommer fra, men vend tilbage.
Vi spilder ikke tid på at hænge kvægtyve, vi skyder dem.
Så tænker vi ens.
Kan du ride, du gamle? Start intet, du ikke kan afslutte med en kugle.
Kalder du kvinder og børn for kvægtyve?
Nej, men deres uslinger til mænd.
Når de finder deres familier døde, kommer de efter os, og så skal de få.
Dræbte I dem bare som lokkemad?
Indianere er bare præriemider, man må dræbe dem, når man...
Spred jer ud, jeg rider mod dem.
Du er ikke sherif, ikke dommer, og du er fandeme ikke nævning.
Det var ikke dem, der var tyvene.
Det var I...og det skal I dø for.
Kjolen føltes som et fængsel. Den klemte om min hals-
-gnavede sig ind i armhulerne og trykkede brystet mod brystkurven.
Den skjuler alt, der gør mig til kvinde fra jaloux kvinders blik-
-og mænd, som vil forgribe sig. Som om deres mangel på selvkontrol-
-er mit ansvar. Jeg vil aldrig mere leve i den verden igen.
Hvor de svage udskammer de stærke for selv at føle sig stærke.
Nej, jeg bliver i den her verden.
Den er ligeglad med, hvad de svage vil.
Den æder de svage.
-Ved han ikke, hvor vi er på vej hen? -Jeg siger det til ham.
Jesus! Nej, nej...!
Vend vognene!
Kør, kør!
-Ikke for tæt, så brænder de op! -Hold hestene i midten!
Hold op med at stirre på dem. Jeg har brug for dig her!
Kom ned og søg dækning!
-Du godeste! -Skal jeg gemme mig nu?
Nej, kom med mig! Stil dig der!
-Ned og søg dækning. -Hvad gør vi med dem?
De traf deres valg og skal dø for det. Ned!
Vent, de er for langt væk.
Rid!!!
Der var ingen tid til at tænke eller beslutte, hvad der var bedst.
Jeg kunne kun håbe, at nogen ville følge mig-
-så vognene fik en chance.
Sigt på hesten, rytteren rammer du aldrig.
-For fanden da! -Det var for langt.
De er tæt på! Skyd, når jeg siger til!
Fyr!
For helvede!
-Hvor er vognene? -Det ved jeg ikke.
-Kaptajn... -For helvede!
Jeg sagde nej!
-Slipper du mig fri? -Jeg sælger eller dræber dig.
Du taler engelsk.
-Hvor kan du gøre det her?! -Det gør du også.
Men dit folk gjorde det her.
-Hvordan kan du de ord? -Min mand lærte mig dem.
-Hvorfor kunne han dem? -Fordi han er comanche.
-Det er hans ord. -Du kæmper som en comanche.
Vi myrdede ikke din familie. Vi fandt dem bare.
Min far er på jagt efter deres mordere.
Hvis han jagter dem, vil han finde dem!
Hvad er dit navn?
Det er et godt navn.
Jeg følte ingen smerte.
Måske var det kampens hede-
-men det gjorde ikke ondt.
Jeg overvejede at trække den ud, men ombestemte mig.
Far ville have sagt, det eneste gode ved problemer er-
-at de stadig er problemer senere.
Man behøver ikke altid løse dem med det samme.
-Skat...! -Det er okay.
-Hun skal tilses af en læge. -Vi må tage pilen ud nu.
-Hun skal hen til vognene først. -Jeg ser, om nogen har overlevet.
Det er er okay, skat. Jeg tager mig af dig.
Ma'am? Ma'am!
Ma'am! Det er overstået nu.
Ma'am?
Ma'am, se på mig.
Kan du sige dit navn? Kan du huske det?
Jeg kan ikke Fadervor...
...men hvis der er en gud...
...vil han ikke holde dig fra himlen.
Du fortjener fred...
...og det her er ikke fred.
-Det kommer til at gøre ondt. -Jeg siger jo, det ikke gør ondt.
-Tryk min hånd. -Det er i orden.
-Er du okay? -Det gør ikke ondt.
Hvor er bandagen?
Hun vil bløde som en gris, så pres hårdt med bandagen.
-Er du klar? -Jeg er okay, bare hiv!
Jernet!
Tryk til.
Svøb det hårdt om.
-Du ved hvordan. -Ikke efter en pil.
-Under krigen? -Hvem gjorde ikke det?
Hjælp mig med at få hende ind i vognen.
De er for mange. Hvis vi når til bjergene, kan vi forvilde dem.
Vi kan ikke flygte. Vores familier er der.
-Bare de nåede til fortet. -Jeg må vide det.
-Hvad gør vi nu? -Selvmord får ingen til Oregon.
-Jeg har håb. -Jeg taler dig fra det hver morgen.
Vi klarede os ikke så langt for ingenting. Nogen har klaret den.
Vi finder dem og tager dem med hele vejen.
Hele den forbandede vej.
-Er din datter den med gyldent hår? -Ja.
-Du opfører dig også som comanche. -Jeg er fra Tennessee.
-Jeg kender ikke Tennessee. -Det er ikke værd at kende mere.
Din datter sagde, du jagtede min families mordere.
Jeg jagtede og myrdede dem.
Jeg efterlod dem i buskene, så I kan skalpere eller gøre, hvad I vil.
Hestene græsser, vi rørte ikke jeres døde, for vi kender ikke jeres gud.
Vores gud har ingen regler, kun ceremonier for at lære ham at kende.
-Men ingen regler. -Har jeg stadig en familie?
-Jeg ved ikke, hvem de er. -Har jeg en datter?
Har jeg?!
Der bliver ikke flere kampe i dag.
Deres spor ledte fra min families lig.
Min kone, mine børn og min mor.
Vi indledte en krig mod dine folk, men din datter afsluttede den.
-Hvordan gjorde hun det? -Ved at være den største kriger.
Der er en læge på fortet. Bring hende derhen og bed.
Det vil jeg også gøre.
-Hvordan har du det? -Jeg har ondt i hovedet.
-Jeg faldt af hesten. -Faldt du af?
Jeg blev smidt af.
Nogen skød mig med en pil.
Det ved jeg.
Bed mor gemme den. Lad hende ikke smide den væk.
-Jeg vil vise den til Sam. -Vi gemmer den, skat.
Det gør virkelig ikke så ondt, far.
Du opfører dig som en mand, så jeg fortæller dig sandheden.
Smerten er underordnet, det må bare ikke blive inficeret.
Man ved, det er sket, hvis man får feber.
-Hvad gør jeg så? -Vi kan ikke gøre noget her.
Vi må få dig hen til fortet. Der har de medicin mod feber.
De laver te på piletræsbark, og der er opium mod smerterne.
Man kan svede det ud i et bad.
Og vi kan bede.
-Du beder aldrig. -Jeg beder meget ofte.
Det har bare aldrig hjulpet.
Jeg har det fint, far.
Jeg har ingen feber, og det gør ikke ondt.
Prøv at sove og hold dig i ro.
De kan lukke sårene på ydersiden...
...men kun tiden kan hele dem på indersiden.
Jeg skal bruge en spade, for helvede! Det er så svært.
Jeg har gravet i en time, men er knap kommet nogen vegne.
Jeg kan finde en spade til dig.
Hun var blevet gal! Som en rabiessmittet hund.
Skalperet, hendes mand blev dræbt, og hun havde en pil i sig.
Hvad fanden skulle jeg gøre?! Lade hende lide i tre dage, før hun døde?
-Du gjorde det rigtige. -Jeg ved det!
Det er bare...
Det føles ikke rigtigt.
Hun knurrede ad mig som en prærieulv-
-og jeg skød hende, for fanden!
Lad være med det der. Du traf et valg.
Du gjorde, hvad du mente var det rigtige.
Var det det rigtige?
Hvem ved? Hvad fanden er det rigtige herude?
Hvordan måler man det?
Du kan kun bruge din målestok.
Du traf et valg, stå inde for det.
Rigtigt eller forkert, så må du sgu stå inde for det!
Okay.
Jeg gjorde, hvad jeg mente var det bedste.
Jeg står inde for det.
Jeg finder en spade til dig og hjælper dig med den.
-Hvor er John? -Thomas tog ham til en anden vogn.
-Hvor slemt var det? -Blodet var mørkt.
Så det kom fra leveren. Pilen må have beskadiget den.
Hvem ved, hvor slemt det er?
Men hun er ung og stærk.
Ja.
Gå lidt med mig, elskede.
-Du har været sygeplejerske. -Og?
Hvor mange leverskader har du set overleve?
Vi fik den ud hurtigt, James.
Må jeg se den?
-Den er beskidt. -Men hun er ung.
-Og hun er så stærk. -Og lyset i mit liv.
Og hun er hele min sjæl.
Hun skal dø.
Hvor vover du, for fanden?!
Jeg nægter at miste et barn!
Det er vores barn.
Hun dør...
...og det vil rive os midt over.
Hvis vi ikke accepterer det nu, vil hun dø på et fort-
-med en læge, der bedøver hende, så hun hverken ved ud eller ind.
Og så har vi berøvet hende.
Hun skal se hver solopgang og hver solnedgang.
Så lyver vi for hende og siger, alt er godt...
...så hun kan se verden med sine store drømmende øjne.
Indtil de ikke ser længere.
Og hvad gør vi så?
Så bliver hun endnu et kors på en vej, som vi aldrig besøger.
Om ti år er den bare...væk.
Vores vogn kører videre.
Vi stopper der, hvor vi begraver hende. Det bliver vores hjem.
Men ikke her. Ikke på det her sted.
Nej, ikke her.
Jeg finder det rigtige sted. Ved Gud, det gør jeg.
Jeg må have et øjeblik.
-Er du klar? -Vi er klar.
-Hvordan har din kvinde det? -Hvem siger, at hun er min?
Hvordan har din kvinde det?
Hun overlevede, kaptajn.
Her bliver man hårdhudet eller dør.
Hvis vi klarer turen til Oregon, kan ingen kniv skære i vores hud.
-Hvordan har du det? -Som om jeg har feber.
Du ser ellers frisk ud.
Kan du sætte dig op?
Ja, sådan. Har du ondt?
-I dag gør det ondt. -Det er ikke så mærkeligt.
Kom og kør med på kuskebukken.
Du bliver flænset i småstykker, hvis du ligger bagi vognen.
Jeg vil hellere ride. Må jeg det?
Ja, selvfølgelig, skat.
Jeg tager bukser på. Jeg skider på, hvad de siger på fortet.
Du må tage på, hvad du vil.
Jeg tænkte, at du ikke ville blive kærnet til smør derinde.
Sid op langsomt.
I går gjorde det ikke spor ondt.
-Al smerten blev gemt til i dag. -Dagen efter er altid værst.
Og dagen efter det?
Dagen efter det er et mysterium.
Jeg så på min far og så forbi hans smil.
Jeg så hans bekymring.
Jeg så noget dybere.
Som om han allerede sørgede.
Som om jeg allerede var væk.
Og jeg følte mig anderledes. Som om min sjæl var frigjort-
-fra hulningen i brystet, som sjælen huserer.
Jeg følte mig løs, frikoblet.
Da jeg så på buskene, så alle farver anderledes ud, mere markerede.
Da jeg så op på himlen, lod skyerne til at stige op over os-
-som om nye regler gjaldt for tid og rum over mig.
Jeg så på min far igen-
-og studerede hans øjne.
Jeg så dybt ind i dem.
Og da vidste jeg...
...at jeg skulle dø.
Provided by EGEN
Oversættelse: VSI