‫על פי הרומן מאת וולפגנג והייקה הולביין‬
‫קרפלדן, 1984‬
‫יום הולדת שש שמח‬
‫מארק, אנחנו חייבים לצאת מכאן, מייד!‬
‫אבא, מה קורה כאן?‬
‫אנחנו חייבים לצאת.‬
‫אתה יודע שפסלוני אבן‬
‫הם מסוכנים!‬
‫תלבש מעיל.‬
‫מארק, תלבש את זה. קדימה.‬
‫תומאס, אתה מוכן?‬
‫קח את הכרוניקל.‬
‫מארק, בוא!‬
‫תעשו כדבריי. תישארו לצידי. אם יקרה לי משהו,‬
‫תשמור על מארק, בסדר?‬
‫לא נוכל לחזור הביתה.‬
‫הוא ימצא אותנו. אתם מבינים?‬
‫אני לא רוצה שהוא ימצא אותנו.‬
‫היי, מארק, אני אגן עליך, בסדר?‬
‫אני אגן עליך.‬
‫תמיד.‬
‫- לא ארזנו. - נקנה אחר כך כמה דברים. תיכנס.‬
‫קארל!‬
‫בבקשה.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫בבקשה, יקירי,‬
‫אף אחד לא רודף אחריך. תן לי לעזור לך.‬
‫לא!‬
‫תן לילדים להישאר לפחות!‬
‫אני מצטער.‬
‫אימא!‬
‫בית עלמין מנוחת המלאכים‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אימא.‬
‫פטרה צימרמן אחות ראשית‬
‫יום הולדת 16 שמח למארק‬
‫מגניב!‬
‫קרפלדן, 1994‬
‫אם אתם רוצים להזמין קלטת, אלה הכללים.‬
‫תכתבו מה אתם רוצים, ואני אקליט באיכות של די-ג'יי.‬
‫תנו לי שבוע,‬
‫ואז תוכלו לאסוף אותה באותו זמן ובאותו מקום.‬
‫חמישה מארק לקלטת, אל תוך הכובע.‬
‫אם אתם רוצים אלבום שלם, הגעתם למקום הנכון.‬
‫אורקל תקליטים‬
‫תודה.‬
‫היי.‬
‫- את בקי, נכון? - כן. יופי. הינה...‬
‫- תוכלי לבוא איתי? - כן.‬
‫אולי תקשיב לי במהלך השיעור במקום למוזיקת הבי מטאל?‬
‫להקת "בלאק קרואוז" היא לא הבי מטאל.‬
‫- מה אמרת? - שום דבר.‬
‫בטח. כולנו רוצים לשמוע מה יש לך להגיד. דבר, צימרמן.‬
‫רק אמרתי שלהקת "בלאק קרואוז" היא לא הבי מטאל.‬
‫בדיוק כמו אחיך.‬
‫תמיד שולף בדיחה.‬
‫תמיד מחפש צרות.‬
‫נראה שזו מסורת משפחתית.‬
‫אתה מבין במוזיקה, נכון?‬
‫אתה ואחיך וחנות המוזיקה שלכם בתחנת הדלק.‬
‫אתה יודע מה אני שואל את עצמי?‬
‫למה אתה טורח לבוא לבית הספר?‬
‫לא תלמד כאן שום דבר על תקליטים ועל קלטות.‬
‫לא תחסר כאן לאף אחד, נכון?‬
‫קום, בבקשה.‬
‫על הרגליים.‬
‫אני יודע מה אתה חושב.‬
‫קדימה, תחטיף לי כמו אחיך...‬
‫קדימה!‬
‫או שאתה פחדן?‬
‫לפחות אחיך היה מסוגל.‬
‫מה אימא שלך אומרת על...‬
‫- סליחה? - כן?‬
‫אני מחפשת את השיעור של מר ויטיך.‬
‫- אני חדשה כאן. בקי מייסנר. - שלום. כן.‬
‫תיכנסי ותשבי.‬
‫כדאי שגם אתה תשב.‬
‫תפתחו את הספרים בעמוד 128.‬
‫ניסוי הקצאה אקראית בשני שלבים.‬
‫דניס, קדימה,‬
‫אתה תמיד שמח להקריא.‬
‫הגריפון‬
‫בלי אוזניות בכיתה.‬
‫מותר לך בכלל להיות כאן?‬
‫מה הם יעשו? יסלקו אותי שוב מהלימודים?‬
‫יום הולדת שמח, אח קטן.‬
‫בוא הנה, חתיכת...‬
‫הבאתי לך מתנה.‬
‫אתה יודע מה אני רוצה.‬
‫- מה? - עזוב את זה.‬
‫- לא תוכל לשנוא את אימא לנצח. - אמרתי לך לעזוב את זה.‬
‫זה פשוט טיפשי.‬
‫היא מתגעגעת אליך.‬
‫מה שלומה?‬
‫אתה יכול לשאול אותה בעצמך.‬
‫אולי תבוא לארוחת ערב.‬
‫אימא מכינה ספגטי...‬
‫לעולם לא תפסיק להציק לי, נכון?‬
‫מניאק שכמוך.‬
‫- זהו זה, נמאס לי. - אפשר לדבר על זה.‬
‫תחזור מחר.‬
‫תדבר עם וולפגנג. אני לוקח בחזרה את הציוד.‬
‫אתה מכיר אותי.‬
‫בחייך...‬
‫אני בא לכאן בכל יום כמעט, ואתה לא סומך עליי?‬
‫זוז לי מהדרך.‬
‫אתה טוען שאני נוכל?‬
‫אמרתי לך לזוז לי מהדרך.‬
‫- ואם לא? - אתה באמת רוצה לגלות?‬
‫אם אהיה מוכרח.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫הוא רוצה לקחת את הציוד בלי לשלם מקדמה.‬
‫הוא מכיר אותי, אבל מתייחס אליי כמו גנב.‬
‫אני לא מרמה לעולם. אני לא גנב.‬
‫זו העבודה שלו. תן לו מזומן.‬
‫הוא איבד את המפתח לקופה.‬
‫קשקוש! לא איבדתי אותו, השארתי אותו במקום בטוח.‬
‫הלכתי לשירותים, ועכשיו אני לא מוצא אותו. אבל לא איבדתי אותו.‬
‫שמע, אנחנו צריכים את המשלוח הזה, אחרת לא יהיו לנו תקליטים חדשים השבוע.‬
‫הינה, יש לי...‬
‫זה לא מספיק.‬
‫חמישה, עשרה, 15...‬
‫חמישים. זה בסדר.‬
‫טיפים‬
‫- סליחה. - פופ רך זה שם.‬
‫לא, אני מחפש את "האלבום השחור" של "מטאליקה".‬
‫האלבום הטוב ביותר של העשור. הוא שם.‬
‫הוא לא האלבום הטוב ביותר של העשור.‬
‫אלבום המטאל הטוב ביותר...‬
‫האלבום של מטאליקה הוא מוזיקת פופ.‬
‫מארק, עם כל הכבוד,‬
‫אין לך מושג,‬
‫אתה לא יודע כלום.‬
‫"האלבום השחור" הוא האלבום הטוב, המוצלח והרלוונטי ביותר...‬
‫זה יום ההולדת שלו. בבקשה.‬
‫זו יצירת אומנות.‬
‫למה ממו עובד כאן?‬
‫הוא מקבל שכר על שלושה ימים ועובד חמישה.‬
‫הוא בלתי נסבל.‬
‫- אתה יודע למה הוא תמיד כאן? -כי אין לו חיים?‬
‫כי הוא נאמן.‬
‫קזיה ג'ונס, "בלופאנק איז אה פאקט".‬
‫יום הולדת שמח, מארק.‬
‫הידיים שלי מזיעות.‬
‫- זה לא רק ממני. - מממו?‬
‫מאבא.‬
‫אתה לא רציני.‬
‫הכרוניקל המזדיין?‬
‫קיבלתי אותו בגיל 16.‬
‫אבא קיבל אותו בגיל 16.‬
‫בדיוק כמו אביו, ואביו של אביו.‬
‫כל אבותינו.‬
‫כולם חתמו. הנה.‬
‫אבא, אני.‬
‫עכשיו אתה בן 16,‬
‫ואני אחנוך אותך במקום אבא‬
‫ואכין אותך למילוי חובתך.‬
‫אמרתי לאימא שאתה בסדר.‬
‫- אני באמת בסדר. - לא ייתכן, לעזאזל!‬
‫מארק, המגדל השחור זקוק לנו. לך ולי.‬
‫המגדל השחור לא קיים!‬
‫הקמנו יחד את החנות הזאת.‬
‫- זה העתיד שלנו. - זה העתיד שלנו.‬
‫איך אתה מאמין בשטויות של אבא?‬
‫מארק, זה הייעוד שלנו.‬
‫אתה לא מרגיש את זה?‬
‫טוב, אקח אותו הביתה ואקרא,‬
‫אבל אז אדרוש הוכחה.‬
‫אני דורש נס מזדיין.‬
‫חד-קרן או מפלצת.‬
‫אתה תקבל את ההוכחה שלך.‬
‫אבל אם לא...‬
‫אתה תחזור לטיפול ותקבל עזרה.‬
‫- עשינו עסק. - אני מסכים לחתום‬
‫רק אם תבוא הביתה, תראה את אימא ותאכל איתנו ארוחת ערב מחר.‬
‫חתיכת חרא קטן.‬
‫קארל צימרמן, תומאס צימרמן, מארק צימרמן‬
‫פעם הייתי בדיוק כמוך.‬
‫מחר בערב אצל אימא.‬
‫קח, תקרא אותו.‬
‫תלמד אותו.‬
‫סוף סוף.‬
‫- הלו? - היי, מותק, זאת אני.‬
‫- היי, אימא. - את מתחילה להרגיש בבית?‬
‫בטח. קרפלדן נהדרת.‬
‫- אני לא רוצה לחזור הביתה לעולם. - די, זה רק לכמה חודשים.‬
‫אחר כך תחזרי הביתה אליי.‬
‫אני צריכה לנתק.‬
‫אני פוגשת חבר לאורגיה, ולפני זה אני צריכה לקנות קוקאין.‬
‫בקי, מספיק.‬
‫אבא, טלפון!‬
‫אענה בחדר העבודה.‬
‫- היי, חזרתי. - איפה היית?‬
‫- אני מצטער, הייתי... - איחרת בחצי שעה.‬
‫- לא אכפת לך שאני ממש דואגת לך? - די,‬
‫- לא יקרה שום דבר. - הסכמנו על כללים מסוימים.‬
‫אני מצטער.‬
‫תומאס אסף אותי מבית הספר.‬
‫הוא יבוא מחר לארוחת ערב.‬
‫תומאס יבוא הביתה?‬
‫איך עשית את זה?‬
‫אני מצטערת שהתנפלתי עליך.‬
‫אני פשוט דואגת.‬
‫זה בסדר.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫אני יודע שאת עובדת הרבה,‬
‫אבל תצאי לארוחת ערב, או תלכי לראות סרט.‬
‫באמת, תקדישי זמן לעצמך.‬
‫תפגשי אנשים, תבלי.‬
‫תראו מי שמדבר.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫אל תלך לישון מאוחר מדי.‬
‫קלטת אורקל‬
‫אין הר גבוה מספיק‬
‫סמאשינג פאמפקינס‬
‫מרפא לזמנים קשים‬
‫רשימת שמות‬
‫פקעת שורש‬
‫רימות‬
‫התנפחות‬
‫חתך רוחב של המגדל השחור.‬
‫המישור התחתון.‬
‫חצר מרטן.‬
‫מישור הביצות.‬
‫מישור השמיים.‬
‫עיקרון המקורננים.‬
‫גרגויל.‬
‫צייד העבדים.‬
‫מפת המגדל השחור‬
‫מדבר‬
‫הדרך לחצר מרטן.‬
‫כוהן מקורנן‬
‫התקיפה‬
‫הגריפון...‬
‫אריה עיט‬
‫לא גמרתי עדיין.‬
‫אני מאחרת.‬
‫עדיף לאחר מאשר לא ללכת בכלל.‬
‫חכה שלוש דקות ואז תיכנס.‬
‫- אי אפשר להיכנס יחד פעם אחת? - לא.‬
‫- אבל אנחנו... - בשום פנים ואופן.‬
‫אנחנו לא זוג.‬
‫אתם יכולים ללכת לאט יותר?‬
‫היי!‬
‫אמרתי, "היי".‬
‫טוב, חבר'ה,‬
‫הינה באה הזדמנות חיי.‬
‫מה דעתכם?‬
‫קרקס דאיקירי‬
‫די-ג'יי נב? איזה אידיוט קורא לעצמו ככה?‬
‫מצחיק מאוד. אני.‬
‫אני צריך לארגן מסיבה ענקית, הדי-ג'יי שלי ביטל,‬
‫- אז אני צריך להיות הדי-ג'יי. - למה זו הזדמנות חייך?‬
‫- כי פגשתי את ג'ון הגדול. - ג'ון הגדול המפורסם?‬
‫בכבודו ובעצמו.‬
‫- הרכבתי לו מערכת. - הוא נוסע לסיבוב הופעות בארה"ב.‬
‫הוא יכול לקחת אותי איתו. הוא צריך טכנאי סאונד.‬
‫מגניב, אחי. הוא מפורסם.‬
‫אדיר!‬
‫זו ההזדמנות שלי.‬
‫אבל קודם אני צריך להראות לו שאני יכול.‬
‫שאני מסוגל לארגן מסיבה מגניבה, עם כל הציוד הדרוש. עוד נראה.‬
‫היי.‬
‫- נראה לי שאנחנו באותה כיתה. - נכון.‬
‫שמעתי שאת טובה במתמטיקה.‬
‫הייתי אומרת שאני מבריקה, אבל...‬
‫אפשר להעתיק ממך את שיעורי הבית?‬
‫היי!‬
‫אני זארה.‬
‫היי, זארה.‬
‫אני בקי.‬
‫- אלוהים אדירים, מארק צימרמן. - מה איתו?‬
‫כדאי לך לשמור ממנו מרחק.‬
‫- למה? - יש לו מזג חם.‬
‫כל המשפחה שלו משוגעת.‬
‫אחיו הרביץ פעם למר ויטיך, סולק מהלימודים ונשלח לבית משוגעים.‬
‫מארק לא יותר טוב ממנו, תאמיני לי.‬
‫אכיר לך את החברים שלי שיושבים שם.‬
‫אולי אחר כך, אבל תודה.‬
‫עדר תאו עוצר כאן באופן קבוע.‬
‫בעלי החיים העצומים האלה מסוגלים להגן על עצמם.‬
‫במיוחד השוורים התוקפניים.‬
‫תהיו בשקט!‬
‫תאו פצוע הוא טרף קל.‬
‫מארק?‬
‫- היי. - אתה בסדר?‬
‫כן, למה?‬
‫כי אתה הרגע...‬
‫- אני פשוט צריך... - אוויר?‬
‫- כן, משהו כזה. - הבנתי.‬
‫את בקי, נכון?‬
‫מצטער, זאת לא שיחה מהנה במיוחד. לא ישנתי טוב.‬
‫אחר כך ננהל את השיחה הכי טובה בעולם.‬
‫כן, אולי.‬
‫- מגניב. - מגניב.‬
‫אה, כן. שלשול או בחילה?‬
‫בחילה, ללא ספק.‬
‫- היי. - תיכנס.‬
‫ד"ר יורג פטרס פסיכולוג ילדים‬
‫נסה שוב, מארק.‬
‫קח נשימה עמוקה.‬
‫תתרכז.‬
‫תיזכר בתקופה ההיא.‬
‫תישאר שם.‬
‫ואבא שלך...‬
‫הלילה ההוא...‬
‫בית הקברות ההוא...‬
‫הסטודיו...‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫נורא.‬
‫זה היה נורא, בסדר?‬
‫אתה לא נוכח כאן היום.‬
‫אני לא רוצה לחשוב על זה יותר.‬
‫אתה בטוח שאתה לא רוצה שניפגש יותר?‬
‫שלוש שנים זה מספיק.‬
‫אני לא רוצה להיות הפסיכי יותר.‬
‫אתה שולט בכעסים שלך?‬
‫נותרו לנו עשר דקות.‬
‫אם אתה רוצה לדבר על משהו נוסף, זה הזמן לכך.‬
‫קראתי אתמול את הספר של אבא שלי.‬
‫את הכרוניקל?‬
‫קראתי אותו...‬
‫ולפתע הייתי שם.‬
‫הייתי שם באמת.‬
‫זה היה שונה מחלומות רגילים.‬
‫שונה?‬
‫אמיתי יותר.‬
‫אתה מתכוון לעולם שאבא שלך תמיד דיבר עליו?‬
‫המגדל השחור.‬
‫אתמול היה הפעם הראשונה והיחידה?‬
‫שהייתה לך הזיה?‬
‫אתמול מלאו עשר שנים למותו של אביך, נכון?‬
‫מה שאתה חווה עכשיו‬
‫קשור למוות שלו.‬
‫הכרוניקל, מה שהוא סיפר לך על העולם שלו.‬
‫יום ההולדת שלך.‬
‫שניכם עברתם דברים קשים עם אביכם.‬
‫הזיות הן תופעה שכיחה עקב טראומה,‬
‫אבל הן לא מזיקות.‬
‫זה סימן להחלמה. אתה מתמודד עם זה.‬
‫לפעמים נדמה שהן מוחשיות.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫התקדמת יפה.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אם כך, זה היה המפגש הרשמי האחרון שלנו.‬
‫- כל טוב לך, מארק. - גם לך.‬
‫טראומה...‬
‫כרוניקל דפוק.‬
‫זה לא עניין שלי.‬
‫קראת אותו?‬
‫- נו? - היו לי סיוטים, שמעתי קולות. חרא הזוי.‬
‫ברגע שאתה רואה את המגדל באמת...‬
‫אתה לא מבין? או שאתה לא רוצה להבין?‬
‫אבא חפר על זה בלי סוף.‬
‫שוב ושוב. אין דבר כזה גריפון, אלה רק הזיות.‬
‫- הן נגרמות על ידי טראומה. - אתה תראה.‬
‫הלילה תקבל את ההוכחה שלך.‬
‫היום ב-20:00, אצלנו. ארוחת ערב.‬
‫היי.‬
‫היי!‬
‫- מה את עושה כאן? - קונה תקליט.‬
‫מה את מחפשת?‬
‫אני רוצה את "נוורמיינד" של "נירוונה".‬
‫האלבום הטוב ביותר בכל הזמנים.‬
‫הוא נמצא...‬
‫כאן.‬
‫בסדר, אבל יש לכם בוויניל?‬
‫לא, כרגע לא.‬
‫חבל.‬
‫תקליטורים נשמעים קצת...‬
‫- קרים? - כן, מושלמים מדי.‬
‫האריזה קטנה מדי.‬
‫- והטקס חסר. - לגמרי.‬
‫מוציאים אותם, מנגנים אותם.‬
‫- מקשיבים לאלבום מתחילתו ועד סופו. - לא רק לשיר אחד.‬
‫בעבר האזנתי לתקליטים עם אבא שלי בכל ערב.‬
‫אני עם אימא שלי.‬
‫רוצה להיפגש מתישהו? איתי?‬
‫בטח.‬
‫בשבוע הבא?‬
‫אולי היום?‬
‫עכשיו?‬
‫- את רעבה? - תמיד.‬
‫- עברת לקרפלדן לפני שבוע? - כן.‬
‫לא סיימתי עדיין לפרוק את הארגזים.‬
‫- איך היא לדעתך? - קרפלדן?‬
‫בהשוואה לברלין?‬
‫זה כמו להשוות בין קקטוס נוי לבין יער גשם.‬
‫כלומר...‬
‫אני לא רוצה לרדת על קרפלדן.‬
‫פשוט לא רציתי לבוא לפה. אימא שלי שלחה אותי.‬
‫היא שלחה אותי לגור עם אבא שלי.‬
‫באסה.‬
‫נולדת כאן, נכון?‬
‫במה עוסקים ההורים שלך?‬
‫אימא שלי היא אחות.‬
‫ואבא שלך?‬
‫הוא לא עושה הרבה.‬
‫מה עוד אפשר לעשות בקרפלדן?‬
‫לעשות על האש על הגג,‬
‫לקנות תקליטים...‬
‫האמת, אין לי מושג.‬
‫מארק, אני נוסע למחסן התקליטים של וולפי, בסדר?‬
‫- כן, אין בעיה. - נתראה אחר כך.‬
‫אני לא יוצא הרבה מהבית.‬
‫יש לי החנות, וזה נהדר,‬
‫הקלטות שלי,‬
‫אחי...‬
‫ובית הספר.‬
‫החיים שלי עלובים.‬
‫אני אוהבת את חנות התקליטים.‬
‫נוכל להיפגש שוב בקרוב?‬
‫- מחר? - ומחרתיים.‬
‫וביום שאחרי?‬
‫שיט!‬
‫אני חייב ללכת הביתה. שיט!‬
‫אני מצטער.‬
‫נתראה בבית הספר.‬
‫תצליחי לרדת לבד?‬
‫בטח שתצליחי. אני מצטער.‬
‫ברוכה הבאה לקרפלדן.‬
‫מרפא לזמנים קשים‬
‫חזרתי הביתה.‬
‫זה הפרס הכי גדול שלי.‬
‫ארבעים הגרלות בשבוע?‬
‫אני חושבת שזכיתי בפרס הזה שלוש פעמים.‬
‫כן.‬
‫לא כל אחד היה אוהב אותו, הייתי אומר.‬
‫הוא ממש מכוער, אבל זה לא העניין.‬
‫העניין הוא מזל.‬
‫היי.‬
‫היי. בדיוק דיברנו עליך.‬
‫כמה מוזר.‬
‫לגמרי.‬
‫כמו פעם.‬
‫אתה רעב?‬
‫כן.‬
‫יופי.‬
‫ממו קנה לעצמו מגפי עור לבנים.‬
‫- וז'קט עור זול. - לא!‬
‫כן. הוא רוצה להיראות כמו למי מ"מוטורהד".‬
‫ואו, הוא חי בסרט.‬
‫הוא רוצה לנגן בגיטרה עכשיו.‬
‫ידעתי שמארק יעשה משהו שקשור במוזיקה.‬
‫תמיד האזנת למוזיקה עם אבא שלך.‬
‫אבל אתה? לא הייתי מנחשת.‬
‫תומאס תמיד הקשיב למוזיקה.‬
‫הוא התעניין יותר בשפות,‬
‫בהיסטוריה,‬
‫במלחמות ובדברים כאלה.‬
‫מה את רומזת?‬
‫שום דבר.‬
‫כלומר, תחומי העניין שלך לא היו תקליטים.‬
‫אני גאה מאוד בחנות הזאת.‬
‫בצדק,‬
‫אבל פעם היו לך תוכניות אחרות.‬
‫חשבנו שתהפוך לאקדמאי או משהו כזה.‬
‫לא בחרתי בזה.‬
‫להישלח לבית משוגעים.‬
‫את בחרת בזה.‬
‫מה יש לקינוח?‬
‫ציפית שאשב בחיבוק ידיים ואתן לבן שלי לאבד את שפיותו?‬
‫- כך שתגמור כמו אבא שלך? - היי!‬
‫מה לעזאזל אני עושה כאן?‬
‫רק ניסיתי להגן עליך.‬
‫יום אחד אתה תבין.‬
‫היא לא התכוונה לזה.‬
‫רצית הוכחה?‬
‫בית עלמין מנוחת המלאכים‬
‫הסטודיו הישן של אבא.‬
‫אני לא רוצה להיות כאן.‬
‫לא היית כאן שנים.‬
‫- אמרתי שאני לא רוצה להיות כאן. - שמעתי אותך.‬
‫אבל ההוכחה כאן.‬
‫היי!‬
‫השתגעת לגמרי?‬
‫תחזור למטה.‬
‫זה רעיון ממש גרוע.‬
‫תאמין לי.‬
‫רצית הוכחה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני לא רוצה למות בניסיון להשיג אותה.‬
‫- סוף סוף! עלה למעלה. - רד אתה למטה.‬
‫תצטרך לתפוס אותי.‬
‫קדימה!‬
‫טוב מאוד.‬
‫קדימה, אתה מסוגל.‬
‫השם שלנו הוא צימרמן.‬
‫דורות רבים של בעלי מלאכה, מניחי רעפים, חרשי אבן.‬
‫גבהים הם בטבע שלנו.‬
‫חתמת על הכרוניקל וקיבלת את הירושה.‬
‫קום.‬
‫תן לי לנחש.‬
‫כבר אין לך פחד גבהים.‬
‫זה מטורף.‬
‫בוא.‬
‫אתה זוכר את הלילה שבו באנו לכאן עם אבא?‬
‫אראה לך למה הוא בא לכאן באמת.‬
‫מה זה?‬
‫מעין מחבוא.‬
‫מקום מיוחד מאוד.‬
‫אבותינו יצרו אותו.‬
‫הוא מוגן על ידי קסם.‬
‫אתה צריך לעזור לי למצוא משהו.‬
‫החפצים של אבא.‬
‫תפתח את זה.‬
‫אבא רצה למצוא אותו כבר אז.‬
‫את האנך.‬
‫התיבה ריקה.‬
‫כן, לא מצאתי אותו עדיין.‬
‫אבא בטח החביא אותו כאן.‬
‫מה זה היה?‬
‫הינה הוא.‬
‫סוף סוף!‬
‫בית העלמין "מנוחת המלאכים"‬
‫לא ייאמן.‬
‫אבא כייל אותו כך שיזהה אותך.‬
‫זה קורה באמת?‬
‫זו ההוכחה שלך.‬
‫הוא מגיב אליך,‬
‫רק לדם שלך.‬
‫- תן לי אותו. - לדם שלי? למה לדם שלי?‬
‫הגריפון זקוק לדם שלנו כדי לשרוד. שלי ושלך.‬
‫הוא בלתי מנוצח.‬
‫הוא שולט במגדל השחור ומשעבד את כל בני האדם.‬
‫האנך הוא הנשק היחיד שפועל נגדו.‬
‫כלי נגרות פשוט.‬
‫רק בני המשפחה שלנו יכולים להרוג אותו, אף אחד אחר לא יכול.‬
‫אתה מוכן להצטרף אליי בקרב הזה?‬
‫יחד נגד הגריפון.‬
‫- ממש עכשיו? - כן.‬
‫בוא איתי.‬
‫יחד יהיה לנו סיכוי נגדו.‬
‫אני יודע איך למצוא אותו.‬
‫אחי, אני בקושי עומד בקצב של הלימודים.‬
‫אם לא נצוד אותו, הוא יצוד אותנו.‬
‫אם לא אצליח להביס אותו בעצמי,‬
‫הוא ירדוף אותך,‬
‫ואחר כך את הילדים שלך.‬
‫קדימה, אתה ואני!‬
‫אני לא חושב שאני יכול.‬
‫כרצונך.‬
‫- מה זה היה? - אנחנו חייבים ללכת.‬
‫תומאס?‬
‫- תומאס? - כן?‬
‫זה היה כאן קודם?‬
‫לא, זה לא היה כאן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סמוך עליי.‬
‫תומאס!‬
‫תומאס, אנחנו חייבים לחזור עכשיו למטה!‬
‫לאן הוא נעלם?‬
‫אין לי מושג!‬
‫בוא!‬
‫מארק!‬
‫בוא נסתלק מכאן!‬
‫תתחבא!‬
‫- מה הם רוצים? - אותנו.‬
‫הם רוצים אותנו.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬