‫קרפלדן, 1984‬
‫קארל?‬
‫"הגריפון אינו בן אדם ואינו בעל חיים. הוא לא עשוי אבן ולא בשר.‬
‫"הוא נולד מתוך שנאה עם מטרה אחת בלבד, לשלוט בכל עולם שאליו יצליח להיכנס.‬
‫"אם הוא יצליח להיכנס לעולם שלנו,‬
‫"הוא ינצל אותו וישעבד את יושביו,‬
‫"בדיוק כפי ששעבד את האנשים במגדל השחור.‬
‫"כעת הוא כלוא במגדל השחור ולא יכול לעבור לעולם שלנו.‬
‫"אף יצור שנולד במגדל לא יכול,‬
‫"אבל הקסם שלו יכול להגיע אלינו.‬
‫"זה עולה לו באנרגיה רבה,‬
‫"אך ביכולתו להפיח חיים בכל דבר עשוי אבן בעולמנו."‬
‫אגרטל האבן של אימא, למשל...‬
‫עלול לתקוף אותנו.‬
‫אז תיזהרו. כל דבר העשוי אבן...‬
‫הוא מסוכן.‬
‫אני אהרוג את הגריפון!‬
‫שנאה לא תביס שנאה, תומאס! אתה מוכרח להיות רגוע יותר!‬
‫עצום עיניים.‬
‫תנשום עמוק.‬
‫תירגע.‬
‫לפעמים...‬
‫לפעמים האדם האמיץ ביותר הוא זה שלא נלחם.‬
‫עכשיו לכו לישון.‬
‫אתה יודע למה אגרטל הצפרדע שלי הגיע לפח האשפה של מארק?‬
‫בדרך כלל הילדים אשמים.‬
‫איזה ספר זה?‬
‫הוא קצת אלים מדי בשביל ילד בן חמש, לא?‬
‫אני יודע שמארק צעיר מדי עדיין, אבל תומאס כמעט בן 16,‬
‫הוא צריך להכיר את הכרוניקל.‬
‫מהו הכרוניקל?‬
‫ספר אגדות?‬
‫לא.‬
‫הוא לא ספר אגדות.‬
‫היי...‬
‫הספר היה שייך לאבי,‬
‫ולאביו לפניו, ולאבי אביו.‬
‫הוריי לא מתו בתאונה כשהייתי ילד.‬
‫זה שקר.‬
‫הם הלכו לכאן.‬
‫למגדל השחור.‬
‫כל תמונה,‬
‫כל מילה, כל מפה בספר הזה קיימות באמת.‬
‫אתה לא רציני, נכון?‬
‫אתה לא מאמין לזה באמת.‬
‫את חייבת להאמין לי. זו האמת.‬
‫- קארל... - בואי איתי אם את לא מאמינה.‬
‫אני יכול להוכיח לך. אני יכול להראות לך.‬
‫ואז חזרתי לחדר שלי.‬
‫ממו?‬
‫מארק?‬
‫מארק!‬
‫לעזאזל.‬
‫קדימה, תתרכז!‬
‫מארק?‬
‫לא שמעתי שנכנסת.‬
‫- עליתי ישר למעלה. - ותומאס? הוא יתקשר אליי?‬
‫כן, הוא יתקשר מחר.‬
‫היית איתו?‬
‫- בחנות התקליטים? - כן.‬
‫בכל מקרה...‬
‫אני צריך ללכת כי ממו ננעל מחוץ לחנות.‬
‫- תן לי את זה! - זה שייך לי.‬
‫היי!‬
‫תני לי לצאת! את לא יכולה לעשות את זה. אני חייב לעזור לממו!‬
‫תני לי לצאת! את לא יכולה לעשות את זה!‬
‫תני לי לצאת!‬
‫אבא?‬
‫זה אני, עבדך הנאמן, פנדיה.‬
‫שמור את הכוחות שלך.‬
‫אביא לך קול ראוי.‬
‫אמצא לך קול ראוי, קול אנושי,‬
‫כך שכולם יוכלו להבין את דבריך!‬
‫על פי הרומן מאת וולפגנג והייקה הולביין‬
‫הגריפון‬
‫לא לימדו אותך לדפוק בדלת?‬
‫מישהו צריך לנקות כאן.‬
‫- אבל לא בכל יום! - סדר בבית עושה סדר במוח.‬
‫אני יכולה להמליץ לך על פסיכולוג.‬
‫פטרס.‬
‫זאת פטרה צימרמן.‬
‫- בוקר טוב. את בעבודה? - לא, אני בבית.‬
‫- מארק בסדר? - טוב...‬
‫זה מה שרציתי לשאול אותך.‬
‫למה? מה קרה?‬
‫התקף זעם.‬
‫גרוע בהרבה מהרגיל.‬
‫אוכל לדבר איתו לרגע?‬
‫יורג...‬
‫אני לא חושבת שזה רעיון טוב.‬
‫- נאלצתי לנעול אותו בחדר. - נעלת אותו?‬
‫הכרוניקל של אביו אצלו.‬
‫אין לי מושג איך, אולי מתומאס.‬
‫הספר הזה הוא כל מה שנותר להם מאביהם.‬
‫הוא שיקר וכבר מזמן לא זעם ככה.‬
‫זה לא חריג בשביל אדם הסובל מפוסט טראומה.‬
‫- תני לו לצאת. - תוכל להבטיח לי‬
‫שהספר לא ישגע אותו כפי ששיגע את אביו?‬
‫פטרה! מארק הוא לא כמו קארל, והוא לא כמו תומאס.‬
‫אל תשליכי עליו את הבעיה שלך.‬
‫תני לו לצאת.‬
‫דיברתי עם ד"ר פטרס.‬
‫תיתני לי לצאת עכשיו?‬
‫לא הייתי צריכה לנעול אותך כאן.‬
‫- עשיתי את זה רק כי... - כי את אוהבת אותי.‬
‫ברור, אני מבין.‬
‫ממו?‬
‫ממו, איפה אתה?‬
‫שיט!‬
‫"לא התרחקתי. ממו."‬
‫איך אני אמור למצוא אותך?‬
‫פשוט תישאר ליד השער, בנאדם!‬
‫דביל.‬
‫למה ממו עובד כאן?‬
‫כי הוא נאמן.‬
‫לא נשאיר אותך תלוי באוויר!‬
‫הכוכב הכחול.‬
‫הכוכב האדום.‬
‫הכוכב הגדול ביותר.‬
‫בקי היקרה, כשתיקחי את הספר לאימא שלי,‬
‫תוכלו לפתוח את השער יחד.‬
‫כתבתי לך את כל השלבים. אני מתגעגע אלייך.‬
‫מה? זה להגשה היום?‬
‫בוקר טוב. שבו. תוציאו מחברות.‬
‫אני אוסף אותן.‬
‫תגישי את זה. אכין חדש.‬
‫- אי אפשר להגיש עבודות זהות. - הן לא יהיו זהות.‬
‫שלום וסטפליה‬
‫אז...‬
‫טוב מאוד.‬
‫טוביאס.‬
‫היי!‬
‫כן.‬
‫המלחמה והסכסוכים באירופה...‬
‫זארה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אקבל את זה כי את חדשה.‬
‫- ראית את הפרצוף שלו? - אני יודעת!‬
‫מה זה היה? חברות מבוססת על כבוד, נכון?‬
‫זה מה שאמרת?‬
‫חבר'ה!‬
‫אז...‬
‫אם אף אחד לא מתנגד, אני מזמינה את בקי רשמית לקבוצה שלנו.‬
‫- בטח. - היא הצילה את חיי בכיתה.‬
‫- בטח. - היי, בקי.‬
‫בקי?‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫נתראה בכיתה, בסדר?‬
‫בטח.‬
‫- היי. - היי.‬
‫- איפה היית? - הייתי צריך לעשות משהו.‬
‫אני...‬
‫אתמול היה...‬
‫הייתי פשוט...‬
‫מכל האנשים שאני מכיר, את ה...‬
‫- אולי נלך... - כן, בטח.‬
‫טוב, מה שאני מנסה לומר...‬
‫כשאני איתך...‬
‫אתמול בבית הקברות...‬
‫כשצעקתי עלייך... לא רציתי לצעוק עלייך בכלל.‬
‫מה שאני מנסה לומר...‬
‫מה שאני בעצם מנסה לומר...‬
‫ובכן...‬
‫- רק רציתי לומר שאני מצטער. - כבר הבנתי את זה.‬
‫אנחנו צריכים ללכת.‬
‫אני לא יכול. אני צריך לחלץ את ממו.‬
‫הוא...‬
‫גם הוא במגדל השחור.‬
‫וזו אשמתי.‬
‫אז קחי את זה בבקשה לאימא שלי,‬
‫ואז שתיכן תוכלו לפתוח את השער ולהחזיר אותנו לעולם הזה,‬
‫אחרי שאמצא את ממו.‬
‫הכול כתוב כאן. ב-20:00, בכנסיית מרטן. ברחוב סטיינווך.‬
‫אני יודע שאת לא מאמינה לי.‬
‫עשי זאת למעני.‬
‫בבקשה!‬
‫מחר ב-20:00, בכנסיית מרטן.‬
‫ובקי...‬
‫כן?‬
‫תודה!‬
‫היי!‬
‫נראה שאת לא מרוצה מהמתנה של מארק.‬
‫טוב...‬
‫תפוס.‬
‫את בקטע של מארק, הוא בקטע שלך. נהדר. אני שמחה בשביל שניכם.‬
‫אבל אני אומרת לך להיזהר.‬
‫דוד שלי סבל מבעיות נפשיות.‬
‫כשהוא התחיל לעטוף דברים בנייר כסף ובעיתונים,‬
‫ההורים שלי לא היו מודאגים.‬
‫מארק כמוהו.‬
‫מי יודע אם יום אחד ירד מהפסים, או יקפוץ מגשר.‬
‫מארק לא סובל מבעיות נפשיות, לא כאלה.‬
‫היי,‬
‫את עזרת לי, אז תגידי לי אם את צריכה עזרה, טוב?‬
‫"איש לא היה שם כדי להעריך את מצבו הנפשי ולעזור לו.‬
‫"כבר בדצמבר 1888, ואן גוך הראה סימני שיגעון מוקדמים.‬
‫"במהלך התקף חמור בקיץ של 1889,‬
‫"הוא שתה צבע רעיל,‬
‫"דבר שאפשר להחשיבו כניסיון התאבדות.‬
‫"טוענים כי זה היה שילוב בין היותו אאוטסיידר‬
‫"לבין מחלת נפש..."‬
‫אני לא יודע כמה הוא יציב. תתרחקי ממנו.‬
‫"כך ואן גוך שם קץ לחייו בסופו של דבר."‬
‫טוב, ממו, אם זה לא ימשוך אותך החוצה, שום דבר לא יעשה את זה.‬
‫ירמאל!‬
‫מה זה?‬
‫בני אדם!‬
‫חנות מוזיקה, קרפלדן.‬
‫היי. אני רוצה לשכור מערכת הגברה.‬
‫מגבר וקדם-מגבר, מוצר מספר ארבע בקטלוג שלכם.‬
‫לסוף השבוע הקרוב.‬
‫יש לך מזל, בדיוק היה ביטול.‬
‫בדרך כלל אין לנו מערכת זמינה בהתראה קצרה כל כך. מה שמך?‬
‫בן שרודר, בבקשה.‬
‫המערכת מוכנה לאיסוף. עליך לאסוף אותה לפני 19:00,‬
‫אחרת תאבד אותה.‬
‫הבנתי. תודה, ביי.‬
‫נו?‬
‫קיבלנו אותה!‬
‫תחזיק את זה!‬
‫הסתדרנו!‬
‫האדון פנדיה, השבויים כורעים ברך שם.‬
‫יש להם קולות חזקים. תסתכל עליהם.‬
‫אתם מתפללים לאל הלא נכון.‬
‫- עזוב אותה! - טאניס!‬
‫קולו חזק ועמוק.‬
‫הוא מושלם לאבא. קח אותו.‬
‫קום.‬
‫אדוני.‬
‫אני מתחנן, שחרר את משפחתי.‬
‫אשרת את הגריפון בנאמנות לנצח‬
‫ואעניק לו את קולי.‬
‫מבוגר מדי.‬
‫קחו אותו!‬
‫לא, אדוני, קח אותי!‬
‫רגע!‬
‫אני אבוא איתכם.‬
‫אני אשרת אותו ואעניק לו את קולי.‬
‫מרצוני החופשי.‬
‫לא אנסה לברוח. אני נשבע.‬
‫בתנאי אחד.‬
‫איזה תנאי?‬
‫שתיקח את משפחתי למעלה.‬
‫למישור העשב.‬
‫לחצר מרטן.‬
‫בחיים!‬
‫קחו את משפחתו למעלה.‬
‫תהרגו את השאר!‬
‫לא!‬
‫- טאניס, לא! - נתראה שוב בקרוב!‬
‫טאניס!‬
‫תהיה חזק!‬
‫מצאת אותו.‬
‫בן האנוש המושלם בשביל אבא.‬
‫אני רק ממלא את חובתי, אדוני.‬
‫מה שמך?‬
‫יזרייאל.‬
‫יז.‬
‫שמענו רעשים.‬
‫מדרום, מהגבעות.‬
‫אילו רעשים?‬
‫של בני אדם!‬
‫קרא לאחרים.‬
‫נתפוס אותם.‬
‫קולנוע שלוספארק סגור לרגל שיפוצים‬
‫כאן צפיתי בסרט הראשון שלי ב-1982.‬
‫"אי-טי".‬
‫- מדהים! - נכון?‬
‫בדרך כלל פותחים סופרמרקט או מקדונלד'ס בבניינים כאלה.‬
‫ההורים שלי קונים בניינים ישנים, הורסים אותם ובונים חדשים,‬
‫אבל הקולנוע הוא מבנה לשימור.‬
‫זה אומר שלא יפריעו לנו בזמן הקרוב.‬
‫תראי את זה.‬
‫לעזאזל.‬
‫המגדל אמיתי‬
‫הינה.‬
‫קיבלת את זה ממארק?‬
‫כן.‬
‫זה מטריד.‬
‫זה לא נורמלי.‬
‫תראי את זה. לפרק הזה קוראים "ביעות לילה".‬
‫"הצמח הזה מסוכן.‬
‫"מפלצת אורבת בתוכו. אני מכנה אותה 'ביעות לילה'.‬
‫"היא מזכירה לי את הסיוטים שהיו לי בילדותי."‬
‫היא בוקעת מהפרח הזה?‬
‫שטויות במיץ.‬
‫תראי, יש כאן הוראות...‬
‫"ניסוי החזרה לחיים.‬
‫"חמש טיפות אקווה פוריפיקטה לתוך הצמח המיובש."‬
‫מארק באמת מאמין בשטויות האלה?‬
‫תאמיני לו. תעזרי לו.‬
‫- תאמיני לו... - את שומעת את זה?‬
‫- מה את עושה? - בואי נדבר עם אימא של מארק.‬
‫זארה, חכי.‬
‫אני יודעת שזה נשמע טיפשי,‬
‫אבל אולי מארק לא משוגע?‬
‫כמו הדוד שלי.‬
‫"היי, אולי הוא לא משוגע,‬
‫"סתם עובד יותר מדי."‬
‫ואז הוא ירד למרתף, לקח מסמרים באורך חמישה ס"מ,‬
‫ובלע אותם עם מים.‬
‫- אני הולכת לאימא של מארק. - אבא שלי הוא הפסיכולוג של מארק.‬
‫בואי נעשה את הניסוי ונראה אם מארק באמת משוגע או לא.‬
‫אבל אני צריכה את הכרוניקל בשביל זה.‬
‫אם זה לא יעבוד,‬
‫ארד מזה, ונדבר עם אבא שלי.‬
‫בבקשה.‬
‫תרחצו אותו ותביאו לו את הגלימה החדשה!‬
‫לך!‬
‫שמעו את מילותיי.‬
‫- אבא, אני... - יהיה בסדר.‬
‫מארק!‬
‫אתה הפוסע בין עולמות.‬
‫לעזאזל.‬
‫תיסוגו!‬
‫בן אדם! תפסו אותו.‬
‫- אקווה פוריפיקטה. מה זה? - מי גשם, או טוב מכך, מים מזוקקים.‬
‫- היי, מה קורה? - תזמון מושלם.‬
‫למה?‬
‫אנחנו צריכות לעשות ניסוי אצל בקי.‬
‫איזה ניסוי?‬
‫אסביר אחר כך.‬
‫אני אוסף את המערכת.‬
‫תאסוף אותה אחר כך. עכשיו תעשה פרסה.‬
‫אבל אני צריך להגיע לחנות עד 19:00.‬
‫אתה תגיע.‬
‫מים מזוקקים‬
‫הצמח יבש לגמרי.‬
‫טוב.‬
‫- באמת יבקע ממנו משהו? - לא!‬
‫אם כן, יש לפזר מלח שיגיר נוזלים ויהרוג את ביעות הלילה.‬
‫אוסמוזה.‬
‫ביעות הלילה יתייבש.‬
‫קצת מלח וקארי בשביל הטעם.‬
‫"אקווה פוריפיקטה. רק חמש טיפות.‬
‫"ככל שמוסיפים יותר, הביעות גדול יותר."‬
‫"אזהרה: יש לנקוט משנה זהירות."‬
‫בסדר.‬
‫בעוד רגע נדע אם מארק צדק.‬
‫אחת...‬
‫שתיים...‬
‫שלוש...‬
‫ארבע...‬
‫חמש!‬
‫לעזאזל!‬
‫לא קורה שום דבר.‬
‫לא.‬
‫אני לא מריח אותו.‬
‫כי הוא מרח דגים בכל מקום.‬
‫אם כך, אחכה כאן.‬
‫הוא בטוח יצא מתישהו.‬
‫תירגע, ירמאל.‬
‫כל דבר בעיתו.‬
‫שיירת העבדים חשובה יותר.‬
‫לסגת!‬
‫סארן לא יאהב את זה.‬
‫כתוב שהמגדל השחור משנה את מי שנכנס אליו.‬
‫"הנשמה והגוף הופכים למה שהם באמת."‬
‫אז אם אלכוהוליסט נכנס לשם, והוא בעצם בחור טוב,‬
‫הוא יירפא?‬
‫כן, בטח. אם המגדל השחור היה קיים,‬
‫אבל נראה שהוא לא קיים.‬
‫נכון?‬
‫עדיין שום דבר?‬
‫בטח עשינו משהו לא נכון.‬
‫היה לנו הסכם.‬
‫אם זה ייכשל, את מספרת לאבא שלך.‬
‫לא אהיה אחראית למצב שבו מארק יפגע בעצמו.‬
‫אבל הבטחתי למארק.‬
‫מה הבטחת לו?‬
‫שאפתח מחר את השער. אני רוצה לנסות עכשיו.‬
‫אין צורך שתצטרפו אליי.‬
‫בסדר.‬
‫אז ניסע לשער הארור הזה ונפתח אותו.‬
‫ניסיון אחרון.‬
‫היי!‬
‫אני עדיין צריך לאסוף את המערכת.‬
‫תודה.‬
‫אתה דובר את שפתי?‬
‫כמובן, טמבל.‬
‫ממו!‬
‫מארק!‬
‫הינה אתה!‬
‫ברור, אחי!‬
‫כן, גם אתה!‬
‫- אחי, מה? - אחי, אאוץ'!‬
‫אתמול לא היה לך זקן.‬
‫אתמול?‬
‫כאן עברו שלושה שבועות.‬
‫מה?‬
‫שלושה שבועות.‬
‫אתמול.‬
‫הזמן עובר כאן מהר יותר.‬
‫מוזר.‬
‫זארה?‬
‫נותרו לי רק 25 דקות. אני חייב ללכת, אחרת אאבד את המערכת.‬
‫חמש דקות. אולי תצטרך לפתוח דלת או משהו.‬
‫חבר'ה?‬
‫בן, תעזור לי.‬
‫תעזור לי רגע.‬
‫- איפה השגת את כל זה? - מצאתי בכפר נטוש.‬
‫אנשים גרים כאן.‬
‫המקורננים צדים אותם.‬
‫הם משעבדים אותם במכרות.‬
‫חולני.‬
‫בית חולים קרפלדן‬
‫את אימא של מארק!‬
‫אני מכירה אותך?‬
‫ממו לא חזר אתמול הביתה.‬
‫מצאתי רק את זה.‬
‫יצאתי עם מארק‬
‫אתה אבא של ממו.‬
‫מארק אמר שממו בחנות התקליטים...‬
‫הוא לא שם. הבן שלך שיקר.‬
‫איפה מארק?‬
‫רק רגע אחד.‬
‫אני מבינה את הדאגה שלך,‬
‫אבל אני מבקשת שתהיה מנומס ורגוע.‬
‫אשאל את מארק, ואם אגלה משהו, איידע אותך.‬
‫חכה רגע!‬
‫אם ביקשת מבקי להיות בשער מחר בערב בעולם שלנו,‬
‫אז בשבילנו, היא תהיה שם בעוד שלושה שבועות, נכון?‬
‫מה אם טעינו והיא שם היום?‬
‫לא נוכל לחכות שם כל כך הרבה זמן. אין שם מים, מזון או מחסה.‬
‫אבל אם היא שם היום, נהיה תקועים כאן לנצח.‬
‫קלי קלות. נלך למחנה שלי ליד האגם, הליכה של יום אחד. בסדר?‬
‫לא, זה לא קלי קלות.‬
‫אם אתה כאן כבר שלושה שבועות,‬
‫תומאס כאן כבר חודשים.‬
‫חייבים להשיג עזרה עכשיו.‬
‫- אתה רוצה למות מצמא? - יש לי מים.‬
‫לשלושה שבועות?‬
‫ליומיים.‬
‫נלך עכשיו לשער.‬
‫אם בקי לא תופיע שם עד מחר, נלך למחנה שלך.‬
‫טוב.‬
‫אתה צודק.‬
‫מה זה?‬
‫שיירת העבדים של הגריפון.‬
‫מהם הסלעים האלה?‬
‫ממכרות הבזלת.‬
‫מאיפה הם לוקחים אותם?‬
‫אין לי מושג!‬
‫תומאס.‬
‫זה אמיתי.‬
‫אני אעזור לו!‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫זה אחיך, בנאדם!‬
‫אנחנו נציל את תומאס,‬
‫אבל לא עכשיו, ולא כאן.‬
‫אין לנו כלי נשק או אסטרטגיה כלשהי.‬
‫בני אדם!‬
‫ברח!‬
‫תפסו אותם!‬
‫פתיחת השער מרכז מערכת השמש שלי‬
‫מאדים.‬
‫כדור הארץ. כוכב חמה.‬
‫"הכוכב הגדול ביותר..."‬
‫צדק!‬
‫ומרכז מערכת השמש...‬
‫השמש.‬
‫מארק?‬
‫- אחריהם! - הינה הם!‬
‫לעזאזל!‬
‫בואו נלך.‬
‫עופו מפה!‬
‫אני אכסח אתכם!‬
‫תתחפפו!‬
‫לכו תזדיינו!‬
‫מארק!‬
‫לפעמים האדם האמיץ ביותר הוא זה שלא נלחם.‬
‫ממו.‬
‫סמוך עליי.‬
‫ד"ר פיליפ צ'נרד פסיכיאטר ופסיכולוג‬
‫אחי, אתה פאקינג גיבור על!‬
‫- כן! - כן!‬
‫איפה הייתם, לעזאזל?‬
‫ממו הסתבך עם בחורה.‬
‫כל הלילה.‬
‫בפעם הבאה תודיע לאבא שלך.‬
‫אחרת תסתבך איתי, הבנת?‬
‫יש לך זקן?‬
‫כבר שלושה שבועות.‬
‫אחי, אתה באמת צריך להתגלח!‬
‫- אני מקווה שלא איחרתי. אם לא אשיג... - לא לזוז!‬
‫תניח את התיק.‬
‫תניח, אמרתי.‬
‫תניח את התיק.‬
‫לאט מאוד.‬
‫תרימו ידיים למעלה, לאט.‬
‫מוקד, תפסתי שלושה אנשים בכנסיית מרטן. מבקש תגבורת.‬
‫בית ספר לאומנויות לחימה‬
‫האבדה נמצאה.‬
‫היי.‬
‫תודה.‬
‫ערב טוב לך.‬
‫ממו, תעלה כבר למעלה.‬
‫מארק.‬
‫אני יודע איך נמצא את תומאס.‬
‫מחר בבוקר, באורקל.‬
‫טוב.‬
‫אתה פאקינג גיבור על. אל תשכח את זה.‬
‫הגעתם למשיבון של בקי מייסנר. השאירו הודעה ואחזור אליכם.‬
‫היי, זה מארק. יש לי חדשות טובות. מצאתי את ממו.‬
‫לא תצטרכי למסור את החבילה לאימא שלי,‬
‫אבל תביאי אותה מחר לבית הספר.‬
‫בכל מקרה, תודה על הכול.‬
‫אני כבר מצפה לראות אותך. ביי.‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬