КРЕФЕЛЬДЕН, 1984 РІК
Пам'ятаєш, що батько розповідав про Грифона?
Лише ми можемо його здолати.
Марку.
Ти маєш у це вірити, ясно? Інакше нічого не вийде.
Подбай про маму!
Покажи мені!
Якщо цей портал справді існує, відведи мене туди.
Треба зупинитися тут, маю занести дещо колезі.
Дай мені це, будь ласка.
Я занесу її, а потім поїдемо.
Вітаю, докторе Ченнард!
Марку, закрий двері. Закрий двері! Швидко!
- Заспокойся! - Ні!
- Не треба чинити опору. - Гей, чуваче!
- Відпустіть мене. Мамо! - Тримайте його!
Лягай.
Мамо!
Марку!
МАГАЗИН ПЛАТІВОК «ОРАКУЛ»
Навколо Темної вежі всюди в землі величезні ями. Тут, і тут, і ось тут.
Базальтові шахти Грифона.
Що він там робить?
Він полює на людей по всій землі та саджає їх туди.
Там їх змушують добувати каміння.
- І Томас серед них. - Точно.
Він у одній із тих шахт.
- Як нам його знайти? - Це ж я тут із планом.
Я побудував укриття десь тут.
Ти побудував укриття?
І ця халупа
розташована біля єдиного джерела питної води в цій місцевості.
Кожні декілька днів, коли рогаті полюють на людей,
вони приходять сюди набрати води, а потім ведуть їх у шахти.
- Тож ми чекатимемо на них тут. - І простежимо до шахт.
- І витягнемо звідти Томаса. - Ти та я!
РАДШЕ СМЕРТЬ, НІЖ БЕЗЧЕСТЯ
Вб'ємо довбаних демонів.
Батьку.
Мандрівник між світами намагався витягнути свого брата
з каравану рабів,
як ти й передбачав. Але він втік.
За всі ці роки це - моя перша невдача.
Ти завжди був відданим і гідним слугою,
Фендіє.
Скажи мені своє ім'я.
Демія, мій Батьку!
Можливо, ти служитимеш мені краще, ніж твій попередник.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ DER GREIF ВОЛЬФГАНГА ТА ГАЙКЕ ГОЛЬБАЙН
ГРИФОН
Привіт! Це - Марк. Гарні новини.
Я знайшов Мемо. Не неси книгу мамі.
Принеси її завтра до школи.
У будь-якому випадку дякую за все. Не можу дочекатися, коли побачу тебе. Бувай.
Я сказав поліції, що тобі шкода.
Що ти більше не будеш нікуди вламуватися.
- Особливо в церкву! - Дякую!
Ти не знаєш, що робиш з Марком.
Все, що він каже, здається реальним.
Бо він вірить в це.
Марк намагається розрізнити, що реальне, а що ні.
Він робить це все своє життя.
А ти береш його за руку та занурюєш в це. Визнаєш його домисли.
Вибач!
Беккі.
Зрештою, це твоє рішення, лишатися з ним чи ні.
Але якщо Марк тобі небайдужий,
будь відповідальною та вчини правильно, добре?
Я чекатиму тебе в машині.
Сьогодні я відвезу тебе до школи.
Тату.
Що?
Марк вірить всьому, що тут написано.
Дякую.
- Що таке? - А це справді гарна ідея?
Що саме?
Ми самі проти тисячі рогатих монстрів.
- Чому не поліція або дорослі? - Добре...
Слухай. По-перше, нам ніхто не повірить. По-друге,
ти - справжній майстер недооцінювати себе.
Ти врятував нас від монстрів.
- У тебе є бісові суперсили. - Так, але я не знаю...
як вони працюють.
Ти зміг вчора, зможеш знову.
Жоден дорослий не може того, що ти. Не має твоїх здібностей.
Саме тому Томаса врятуємо ми. Разом.
А не грьобана поліція, ясно?
Так вже краще!
Ну що, королево зломщиків? Як там вдома?
Чудово.
А в тебе?
Батьки зараз у відрядженні. Вони ще не в курсі.
- І навіть якщо б... - Беккі!
Не давай йому тебе дурити.
- Привіт! - Привіт!
- Ти в порядку? - Так.
- Точно? - Так.
Бо мені потрібно йти.
Ти принесла «Хроніки»?
Можеш забрати їх у мого батька.
Твого батька? Чому в нього?
Нам потрібно зробити перерву.
Перерву від чого?
Від...
один одного.
Добре.
- Я щось зробив не так? - Ні.
Думав, я тобі подобаюсь.
- Так і є. - Тоді що не так?
Мені потрібно...
- Просто мені треба трохи простору. - Що значить простору?
- Два метри? Дні? Тижні? - Це значить простір.
- Можеш просто пояснити, що не так? - Ні!
- Я подобаюсь тобі, ти... - Ні!
Ти психічно хворий.
І все ще віриш у Темну вежу!
Я лише зроблю гірше, якщо ми будемо разом.
Вибач.
Все нормально?
Де «Хроніки»?
Книги не буде.
Байдуже. Ми впораємося без неї. Так?
Так. Звичайно, впораємося.
Зустрінемось в церкві за пів години.
Піду зберу речі для Вежі.
ЕКСПЕРИМЕНТ ІЗ ВІДРОДЖЕННЯ
ЗООМАГАЗИН КОТЕАСА
Доброго ранку, д-р Петерс!
Пане Котеас...
Ми не домовлялись про зустріч.
Це терміново.
- Це щодо комара. - Комара?
У мене не дуже багато часу.
Гей!
А я тебе шукаю.
Як ти?
Я хочу забрати систему.
Бен Шредер?
Так, я мав приїхати вчора. Я залишив вам повідомлення.
Ну, її вже забрали.
- Як? - Так, я здав її вчора.
Я ж казав забрати її до 7 вечора.
- Тоді я візьму іншу. - Друже, це ж вихідні.
Я поставлю тебе в чергу на наступні два тижні.
Вона потрібна сьогодні. У мене вечірка сьогодні.
Якщо справа в цьому, то я подивлюсь. Який жаль, все одно немає.
Наступного разу, коли будеш щось замовляти, виконуй домовленості.
Все є?
Бісів придурок!
Бісова Сара!
Гей!
Що сталося?
Ти була права, ясно?
Я допомагав Сарі, систему віддали іншому.
Я - повний придурок. Задоволена?
Система в мене.
З'їздили по неї вчора з братом.
Що?
Так.
Усе як завжди.
Сара - це Сара. Ти - це ти.
А я - це я.
Дякую!
- Привіт! - Привіт, Петро!
Д-Р ФІЛІП ЧЕННАРД ПСИХІАТР І ПСИХОТЕРАПЕВТ
- Петро? - Хто це?
- Це я, Йогр Петерс. Є хвилинка? - Я перевдягаюсь.
Це щодо Марка.
ВІДДІЛЕННЯ НЕВІДКЛАДНОЇ ДОПОМОГИ ЖІНОЧА РОЗДЯГАЛЬНЯ
Що сталося?
Я просто хотів дещо обговорити.
Моя донька Беккі подружилася з Марком.
У тебе є донька?
Вона переїхала жити до мене два тижні тому та познайомилася з Марком у школі.
І, здається...
його стан набагато серйозніший, ніж я думав.
Але...
Що ти маєш на увазі?
Марк вірить, що все, що написано в «Хроніках» - правда.
- Доброго дня! - Доброго!
І здається, він має намір відправитися в цю Темну вежу.
Не впевнений, що він під цим має на увазі.
Можливо, він розмірковує про самогубство.
У тебе є хтось, хто може покласти його в лікарню?
Хтось?
Йому треба до психіатричної лікарні, як колись Томасу.
Його треба захистити та підтримати.
Пильнуй за ним, а потім приймай рішення.
Я...
була свідком самогубства мого чоловіка,
того, як зник Томас...
Тепер дивитись, як це повториться з Марком?
Ти точно не маєш відправляти його до психлікарні.
Я більше не потребую твоєї допомоги.
КІНОТЕАТР «ШЛОССПАРК» ЗАЧИНЕНО НА РЕКОНСТРУКЦІЮ
Ну що, показуй свою концепцію освітлення.
Що скажеш, Джоне?
Що ж, друже.
Правда в тому, що вся ця занепала руїна,
напевне, найкрутіше місце з тих, які я колись бачив.
Якщо з цією звуковою системою проблем не буде,
поїдеш зі мною в тур. По руках?
Авжеж!
Хто ді-джей?
Я ще нікого не знайшов.
Як щодо мене?
- Джоне, це було б круто. - Так?
Називай мене Дірком.
Що він сказав? Йому сподобалося?
Я ж казала, що все буде круто.
Привіт!
Чому не в школі?
Скорочені уроки.
Навіщо рюкзак?
Зустрічаюсь де з ким.
Ми можемо поговорити?
У мене зараз немає часу.
ЕТЕРНІЯ
Привіт, Марку!
Мамо!
Тримайте його!
Тримайте міцніше!
Він тікає!
Гей, це неймовірно.
- Справді круто. - Так, дякую.
Ти бомбу знешкоджуєш? Чому ти не дивишся на мене?
Так краще?
- Відмінно. - Ну, гаразд.
- Хочеш знати, у чому річ? - Ще питаєш?
Я більше не хочу бути твоїм водієм. Ясно?
Вчорашній косяк у церкві...
Мені вже 18! Мене можуть посадити.
Коли тобі щось треба, я допомагаю. Коли мені треба, тебе ніколи немає.
Я навіть подзвонити тобі не можу. Так безглуздо.
Всі знають, що ми зустрічаємось.
А ти перед усіма вдаєш, наче я - невидимка.
Наче соромишся мене.
Дідько, Саро! Я все роблю для тебе.
Якщо ти хочеш приховувати наші стосунки, з мене досить.
Гей.
Я чекаю вже пів години. Це пів дня для Томаса.
- За мною женуться психіатри. - Лише тепер?
- Вони не поспішали. - Чуваче, я серйозно.
Заспокойся. Тут нікого немає.
- Мама знає про цю церкву. - Це може...
Швидко!
Тримайте його!
Стійте!
Облиште його!
- Спокійно. - Не рухай головою.
Вперед!
Марку?
Що це було?
Що це в біса було?
Уявлення не маю.
Чому?
Я не знаю.
Лайно собаче. Гадаю, нам треба забиратися від порталу.
Треба повернутися. Я не можу залишити їх там.
Не думаю, що це гарна ідея.
- Зажди секунду. - Я маю їм допомогти.
Коли ми побачили Томаса в каравані, ти вперше в житті сказав щось розумне.
«Зараз не час».
Тепер я кажу тобі те ж саме.
Вони подумають, що це ти.
Якщо ти з'явишся, вони засунуть тебе в божевільню.
Тому зараз
ми там нічого не змінимо.
Те, що там сталось, не наша провина.
Але тут у нас є план. Місія!
- Треба витягнути Томаса. - Точно. Разом.
Ми будемо героями!
Спочатку, я щодня ходив цією дорогою.
Від порталу до лісу, потім до пустелі,
звідти вздовж русла річки до гірського озера.
Щодня. Туди і назад.
Взад-вперед.
А вже за тиждень я вирішив, що ти не повернешся,
і я лишуся тут назавжди.
- Вибач. - Ні, все не так погано.
Чим довше я був тут, тим більше відчував, що тут моє місце. Розумієш?
- Не так, як вдома. Божевілля, так? - Наче Темна вежа змінює тебе...
У тебе так само?
Ніби щось тріпоче в животі.
Ніби в очікуванні чогось.
Як отримувати подарунки.
Спочатку моя нога запрацювала.
Потім я став краще бачити, ясніше думати.
І став реально краще битися.
У мене є бойова палиця. Я назвав її Улріх. Потім покажу.
Як Ларс Улріх.
Якщо Вежа може зробити з такого нехлюя, як я, корисну людину,
уяви, кого вона зробить з тебе? Еге ж, Супергерою?
- Ще довго? - За тією горою.
Добре.
Отже, друже. Найкращі альбоми 90-х на сьогодні. Поїхали.
- Номер один: Nevermind, Nirvana. - Не прийнято.
- Номер два: The Chronic, Dr. Dre. - Чувак!
- Номер три: Pavement. - Ще гірше.
Ти прийдеш на вечірку?
Авжеж.
Гей!
Хотіла сказати, що рада, що ти переїхала.
Будьмо!
Побачимось на вечірці!
Це був лише ковток пива.
У мене погані новини.
- Напевно, це якась помилка. - Це був Марк.
- Цього не може бути. - Його впізнали.
Я попереджав тебе, Беккі.
Він відчув твоє схвалення та занурився в свої фантазії.
Він вбив людину.
Вибач.
Відтепер слухатимешся мене.
Сидиш у своїй кімнаті. Ніякого телевізору та телефону.
Доки я не повернусь.
Все ясно?
Добре. Тоді марш у кімнату.
Мені треба до поліції.
Скоро стемніє. Зробимо тут привал.
Добре.
Йорг Петерс. Мене чекає детектив Брекер.
Добре, проходьте.
Я зателефонувала Ченнарду.
Я знаю.
Ти попереджав мене, але я все одно подзвонила.
Спочатку Карл, потім Томас, а тепер...
Д-р Петерс вже приїхав?
З тобою все буде гаразд?
Мені вже краще.
Доктор Петерс.
Троє дорослих медбратів непритомні, а цей...
Я 40 років у поліції, але такого ще не бачив.
Питання на мільйон. Це дійсно був ваш пацієнт?
- Хочете знати, чи міг Марк таке зробити? - Так.
Так, міг.
ЛІКИ ВІД ПОГАНИХ ЧАСІВ
Ти ніколи не задумувався, хто створив усе це?
Колони, світлові короби?
Це все є в «Хроніках».
Ви зустрічаєтесь?
- Це лише фото. - Але вона тобі подобається.
Я маю на увазі в цьому сенсі. Як дівчина.
Я не знаю.
А ти їй подобаєшся?
- Уявлення не маю. - Чуваче.
«Так. Ні. Не знаю. Уявлення не маю».
Ти сьогодні небагатослівний.
Треба уходити. Негайно!
Що відбувається?
Хутко!
- Та що таке? - Тут ніколи не буває дощів.
І в чому проблема? Пішов дощ. Що з того?
Вони вистрибують звідти, коли на них потрапляє вода.
Ось в чому проблема.
Біжи!
Лайно!
Важка ніч, так?
Наші «товариші» засохли.
Нам вдалося, так?
Вдалося?
Вилізти на скелю!
Легкотня!
Що таке? Не виспався?
Ти знав про квітки, але нічого не сказав?
Тут зазвичай не дощить.
Зазвичай?
Для тебе це лише звичайна пригода!
Ти нарешті можеш стати великим героєм!
Заспокойся!
Просто щоб прояснити ситуацію: ми ледь не загинули через тебе.
Тож відтепер я хочу знати, якщо поруч буде щось небезпечне. Ясно?
І якщо ти хоч раз ще скажеш «легкотня», тоді...
тоді...
«Беккі, якщо ти підеш із книгою до мами,
ви зможете разом відкрити портал.
Я сумую за тобою!».
Ти казав правду весь цей час...
Почекаєш тут? Там лише декілька коробок.
Все добре. Я піду з тобою.
Не знаю. Там безлад у квартирі, та й батько вдома.
- Не вгадати, що в нього за настрій. - Я переживу.
У тебе тут круто!
- Справді так вважаєш? - Ага!
Мені слід було прийти сюди раніше.
Вітаю! Я - Сара.
Дівчина Бена.
Телефонувала Беккі. Просила передзвонити.
Приємно познайомитись.
- Привіт! - Привіт!
Сідай, я візьму твій рюкзак.
Дякую!
- Може вже поїдемо? - До бібліотеки?
- До кадастрової служби? - Так.
На інший кінець міста?
- А звідти до Марка? - До його мами.
Підіймемося туди й дістанемося озера.
Вибач.
Я мав сказати.
Це було безглуздо та небезпечно. Вибач!
Добре.
Гаразд.
Там біля озера тобі сподобається більше. Зможемо поплавати. Від спеки здихаємося.
Буде круто.
Пройдемо зарості й будемо на місці.
Після тебе, мій друже.
- Прямо через підлісок? - Озеро одразу за ним.
А чому ми не можемо почекати Рогатих тут?
Ти правий. Я хотів бути героєм, я облажався.
Але ти нічого не хочеш. У тебе все — відстій.
Який сенс мати сили, якщо ти їх не хочеш?
Навіть Супермен не може літати з палицею в дупі.
Я йду плавати.
Чуваче, залазь! Вода чудова, друже.
До біса все.
Круто, так?
Гей!
МАГАЗИН ПЛАТІВОК «ОРАКУЛ»
Яка необачність.
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник Ганна Волошина