Laikykis, Žilabarzdi!
Vedam pas tave, Deividai.
Sekimo antkaklis paruoštas?
Paruoštas, aš laukiu. Ir šąlu.
Dovanok, sunku naudotis tuo daiktu, kai nejaučiu pirštų.
Ujui.
Kas „ujui“?
Atrodo, sugrioviau kalną!
Ką?
Greičiau!
Labas, drauge. Bandom išsiaiškint, kodėl tiek daug laiko praleidi viena.
Užsegę antkaklį galėsim sekti tave
ir matysim, ar sutiksi kitų baltųjų lokių.
Pasiruošusi antkakliui?
Tai reiškia „galbūt“?
Džeine?
Džeine!
Džeine.
Sėsk, Deividai.
Pametėm ją.
Bet ne laviną.
Turim surasti ją.
- Ką surasti? - Ursus maritimus.
Ursus ką tokimus?
Ursus maritimus. Tai mokslinis baltojo lokio pavadinimas.
Reiškia jūros lokį, nes gyvūnas daugiausia gyvena vandenyje.
Ar jis turi gyventi tavo pusryčiuose?
Jis medžioja. Baltieji lokiai ėda ruonius, vėplius ir net banginius.
- Banginius? - Neįtikėtina, tiesa?
Džeine, atsiliepk. Baigiau.
Džeinė kalba.
Dar žaidžiam „Susek baltąjį lokį“?
Sekundėlę.
Nori sužinot, kaip jie medžioja?
Nemanau, kad ponas Džinas nori.
- Nori sužinot, kaip jie medžioja? - Gali pasakyt, kol rengsies?
Eime, Žilabarzdi.
Nebėk! Nes...
Užteko.
Labas, tėti. Čia Nojus. Šiaip paskambinau.
Kurį laiką nekalbėjome.
Tu turbūt užsiėmęs, bet tiesiog atskambink, kai galėsi.
Medžiodami jie tyko!
Kas pyko?
Ne, tyko! Baltieji lokiai grobį pagauna tykodami.
Visiškai nejudėdami jie laukia valandų valandas,
kol iš ledo eketės išnirs ruonis.
O kai šis išnyra - amt!
- Vargšas ruonis! - Visi turi maitintis.
Priminsiu tau tai rytoj per pusryčius.
Džeine?
Kur dingai?
Amt!
Regis, tykoti - gera strategija.
Užsegsim sekimo antkaklį baltojo lokio patelei,
kad pasekę ją sužinotume, kodėl šie lokiai tokie vienišiai.
O ką pati manai?
Manau, jie nenori konkuruoti dėl maisto.
O gal jie ne vieniši. Gal jie rūpinasi jaunikliais.
Įdomi mintis.
Ne visi gyvūnai prižiūri jauniklius drauge. Kaip tu ir tėtis.
Ar įsivaizduoji, koks mielas baltasis lokiukas?
O gal jie vienišiai, nes jų nebedaug likę.
Širdele.
Viskas bus gerai.
- Tik jei kaip nors padėsime jiems. - Ir kaip tai padaryti?
„Tik supratę susirūpinsime. Tik susirūpinę padėsime.
Tik padėję galime juos išgelbėti.“ Taip pasakė Džeinė Gudal.
Žinau. Sakai tai kas rytą.
Baltiesiems lokiams reikia mūsų pagalbos, bet, kad padėtume...
Turime suprasti juos.
Būtent.
Smagaus pasaulio gelbėjimo.
Man bus smagu!
Mums bus smagu!
Lik čia, Žilabarzdi.
Pastebėtas baltasis lokys.
Ką ji daro?
Kai kurie baltieji lokiai neturi pakankamai maisto, tad ėda šiukšles.
Kaip liūdna. Ir šlykštu.
Gal, kol ji užsiėmusi ėda, galėtume...
Užsekti sekiklį. Gera mintis.
Ji paspruks.
Liftas?
Trys!
Du!
Pone Džinai! Norite padėti užsegti lokiui sekimo antkaklį?
Palauksiu kito lifto.
Tikrai? Čia yra vietos.
Tikrai.
Reikėtų tausoti elektrą. Nagi, pone Džinai.
Bandom išsiaiškint, kodėl jie tokie vienišiai.
- Kas? - Baltieji lokiai.
Vienas!
Turbūt todėl, kad nenori taikstytis su kitais triukšmingais lokiais.
Nori rūpintis tik savimi.
Nenori dalintis ištekliais.
Galbūt, bet ar nuolat būdami vieni jie nesijaučia vieniši ir liūdni?
Aš palikau kitą maišą viršuje.
Gerai, na, jei persigalvosit, susiraskit mus.
Štai ji.
Štai ir eina šalin. Ko jai mūsų bijot?
Nemanau, kad ji bijo, bet spėju, kad galvojom teisingai.
Jie nenori švaistyti jėgų kovodami dėl jau sugauto grobio.
Ir aš nenorėčiau kovot dėl šiukšlių.
Ne visai, Žilabarzdi.
Vis dar turime išsiaiškinti, ar mamos vienos prižiūri savo vaikus,
ar jų tiesiog per mažai likę.
Regis, meškų likę bent dvi.
Gal ji mūsų tyko.
Tu nori, kad būtų baisu?
Truputį. Taip smagiau, nemanai?
Nežinau, ar Žilabarzdis dar nori žaisti.
Teisinga bijoti.
Baltieji lokiai turi aštrius nagus ir dar aštresnius dantis.
Nepaguodi.
Ir jie turi labai mielą, minkštą bei pūkuotą kailį?
Taip. Jūsų ilgalaikė patirtis su mumis
leidžia pasiūlyti jums mažesnius draudimo įkainius.
DŽEINĖS TYRIMAS
JEI NIEKO NEDARYSIME, BALTIEJI LOKIAI IŠNYKS
Deja, mokslininkų skaičiavimais, gamtoje baltųjų lokių
- likę mažiau nei 26 000. - Alio? Jūs dar čia?
Atsiprašau. Taip, aš čia.
LOKIŲ TERITORIJAI KYLA GRĖSMĖ DĖL KLIMATO KAITOS
Per baisu.
Duok man antkaklį.
- Deividai! - Visada per daug gąsdini!
Lik ten, Žilabarzdi. Aš užsegsiu jai antkaklį.
Pone Džinai!
- Ar čia turit butelių? - Taip.
Tuomet jų negalima išmesti.
- Juos perdirba. - Atsiprašau?
Sumaišėte, kas išmetama, kas perdirbama.
Taip negalima. Norit, padėsiu išrūšiuoti?
Apsieisiu.
Gerai. Šįkart išrūšiuosiu už jus.
Eime, Žilabarzdi.
Ji pavogė mano šiukšles?
Su kuo aš kalbuos?
Aha. Deividas smarkiai išsigando.
Nejudėk, Žilabarzdi.
Ten ji? Sakiau nejudėt!
Štai mūsų proga. Ji miega.
Kad tik neglostyčiau
šios didingos pūkuotos, minkštos...
Va ir glostau ją.
Baltųjų lokių kailis baltas, kad susilietų su sniegu.
Taip lengviau prisėlint prie aukos.
Kuri, regis, esu aš.
Bėgam!
Greičiau, Žilabarzdi!
Šok!
Taip. Atsiprašau, ponia Moradi.
Ne, viskas čia gerai.
Mano dukros vaizduotė - beprotiškai laki.
Ką tu darai?
Jos nebėra.
Ji labai kūrybinga. Dėkoju už jūsų supratingumą.
Kas darosi?
Ką tik pabėgau nuo piktos meškos. Ji nežino, kad bandom jai padėt.
Kur Deividas?
O kas čia?
Pono Džino šiukšlės.
Atsinešei į namus jo šiukšles?
Turėjau išrūšiuot...
Palauk. Kur jas neši?
- Nežinai, kas ten. - Žinau. Kartu ir buteliai, ir atliekos.
Negali raustis svetimų žmonių šiukšlėse.
O baltiesiems lokiams tenka!
Tu - ne baltasis lokys, aišku?
Nebaigei su tuo baltuoju lokiu?
Ką sužinojai?
Tik kad jie nenori kovot dėl maisto.
Na, logiška.
Jie nenori su niekuo aiškintis. Tik būt vieni.
Turbūt jie labai vieniši.
Gal būdami vieniši jie jaučias saugiau. Mažiau rizikos.
Man būtų liūdna.
Aha. Esu tikras, kad ir jiems kartais liūdna.
Bet, jei būti vienam saugiau,
ar tai reiškia, kad jie ir savo vaikais nesirūpina?
Galbūt.
Rūpintis vaikais be galo daug darbo.
Dar daug turime sužinoti apie juos, kad galėtume padėti.
- Sėkmės. - Turėjau omeny mus.
Pradėkime nuo rūšiavimo.
Baltųjų lokių mažėja, nes mažėja ledo.
Ledo mažėja, nes pasaulis šyla.
Rūšiuodami lėtiname procesą, nes perdirbant atliekas
reikia mažiau energijos...
Nei gaminant iš naujo.
Būtent.
Nemanau, kad vienas nerūšiuojantis žmogus...
Vienas žmogus turi daug įtakos.
Baltieji lokiai gyvena vieni. Mes - ne.
Jei visi kartu stengtumėmės padėti, išgelbėtume juos.
Net jei mažiau rizikuojame nieko nedarydami.
- Kartu sakai? - Kartu.
Kartu. Deividas.
Kurgi tavo draugas?
Išgąsdinau jį. O ir mama ant manęs pyksta.
Dabar supranti, kodėl lokiai vienišiai?
Galbūt galėtum atsiprašyti.
Nemėgstu atsiprašinėti.
Ir aš. Bet gal kartais reikėtų.
Taip. Ačiū, pone Džinai.
- Prašom, Džeime. - Aš Džeinė.
Džoana?
- Džeinė. - Džinė.
- Džeinė. Gerai. Dovanok. - Džeinė.
Einam, Žilabarzdi.
Turim eit atsiprašyt.
Alio?
Sveikas, sūnau.
Atleisk, kad praleidau kelis tavo skambučius.
- Kelis? - Gerai jau.
Daug skambučių.
Nieko tokio. Pasiilgau tavęs.
Ir aš tavęs.
Baltieji lokiai išties mėgsta vandenį.
„Atsiprašau.“
ASMENIŠKA!!!
„Atleidžiu.“
„Sugalvojau planą!“
Du!
Laikas būti tykomiems.
Tik šįkart atvesime baltąjį lokį pas mus.
Ledinis planas.
Pagavai juokelį?
Nepamiršk plano, Žilabarzdi.
- Pasiruošęs? - Pasiruošęs.
Bomba!
Pietūs! Kas pageidautų skanutėlio ruonio?
Nebėgiot!
Aha, atsiprašau.
Veikia. Ji eina link ruonio rankšluosčio.
Metas tapt tykojimo auka.
Dabar, Žilabarzdi!
Mums pavyko!
Taip! Planas suveikė!
Turbūt reikėjo pabūti po vandeniu ilgiau.
Bėk iš ten, Džeine!
Turim jai padėt, Žilabarzdi.
- Pavyko. Ji plaukia atgal. - Ačiū!
Nagi, Žilabarzdi, šok.
Sakiau nebėgiot!
- Puikiai padirbėjai. - Puikiai suplanavai.
Puikiai užsegei.
Buvai teisi. Gali būti truputį smagu, kai truputį baisu.
Jų ten nėra.
Ko nėra?
- Pono Džino šiukšlių. - Tu išmetei...
Širdele, žinau, nori išgelbėti pasaulį, bet tai nereiškia,
kad gali raustis žmonių šiukšlėse.
Žinau.
- Atsiprašau. - Kas čia dabar?
Atsiprašau.
Gerai. Darkart, kad galėčiau nufilmuot.
Atsiprašau.
Tu jas išmetei?
Ne aš.
- Rūšiuojate. - Pats išskirsčiau.
Nusprendžiau truputį rizikuoti. Tiesą sakant, visai smagu.
Man patinka garsas, kai jie nukrinta.
Ir man.
Ir dėkoju jums.
Ačiū ir tau, Džeine.
Nori padėti išskirstyti likusias?
Pala, jūs nekompostuojate?
Štai ji. Mums pavyko.
Taip. Su sekikliu daug lengviau ją surasti.
Žiūrėk, Džeine, ji su jaunikliu.
Taigi dvi mūsų mintys buvo teisingos.
Jie laikosi po vieną,
kad nereiktų kovot dėl maisto ir kad galėtų rūpintis vaikais.
Dabar belieka išsiaiškinti, kiek jų likę.
„Tik supratę...“
„Susirūpinsime. Tik susirūpinę...
Teisingai, „padėsime“.
Ir „tik padėję galime juos...“
„Išgelbėti.“
Išsaugokime baltuosius lokius.
Po skambučio paskolinsi sniegaeigį?
Galbūt. Pasiaiškinsim po pokalbio su Džile Hainert.
Pažiūrėk.
Ar ji padarė tą nuotrauką, plaukiodama su baltuoju lokiu?
Taip, visai kaip aš.
Tu labiau plaukei nuo nei su.
Ji čia.
Labas, Džile.
Labas, Džeine, Deividai.
Dėkoju, kad kalbate su mumis apie baltuosius lokius.
Na, man paliko nemenką įspūdį
jūsų atsiųsta savadarbio sniegaeigio nuotrauka.
Padėjau nudažyti jį.
Jūs tikrai plaukiojote su lokiais?
Tikrai taip.
Kai pirmą kartą plaukiau su lokiu, regis, jis palaikė mane ruoniu.
Leiskit parodyti jums vaizdo įrašą.
Neriu iš valties į vandenį,
o baltasis lokys beveik 10 km/val. greičiu plaukia link manęs,
nes mano, kad esu maistas.
Jam priartėjus,
paneriu giliau ir matau, kaip jis praplaukia virš manęs.
Nuostabu.
Ar bijojote?
O taip. Tyrinėtojas turi bijoti.
Tai reiškia, kad nori saugiai grįžti namo.
Kada žinojote, kad norit tapti tyrinėtoja?
Tyrinėtoja tapti norėjau nuo mažens.
Užaugau stebėdama žmonių nusileidimą Mėnulyje,
žiūrėdavau puikaus okeanologo Žako Kusto filmus.
Bet daug suaugusiųjų sakė man,
kad užaugusios mergaitės netampa astronautėmis ar narėmis.
Šiandien aš noriu būt tokia moterimi,
kokią norėčiau būti sutikusi, kai buvau dešimties.
Nes esu įrodymas, kad tu gali užsiimti tokia veikla.
Čia kaip aš noriu užaugusi būti kaip Džeinė Gudal.
Na, ir aš užaugusi noriu būti kaip Džeinė Gudal.
Ji, kaip aš, mėgsta gyvūnus.
Norit pamatyti gyvūnų nuotraukas, kurias nufotografavau Arktyje?
Turite su jūrų vėpliais?
Tikrai turiu. Čia jūrų vėplių šeimyna.
Motina su dviem mažyliais.
O čia keli jūrų liūtai apsupo mane kaip šuniukų gauja.
Jie nuostabūs.
Čia virš atviro vandens skrenda skiauterėtosios gagos.
Jos taip pat gražios.
Bet kasmet, kai nuvykstu į Šiaurės ašigalį,
matau vis mažiau gyvūnų, o tai tiesioginė šylančios Arkties pasekmė.
Kodėl baltieji lokiai nukenčia dėl šylančios Arkties?
Baltiesiems lokiams reikia ledo. Jie nori ilsėtis ant jo.
Ant jo augina jauniklius ir ten medžioja.
Tirpstantis ledas paveikia visą gyvūniją.
Ką galima padaryti, kad sustabdytume Arkties atšilimą ir padėtume gyvūnams?
Daug ką galime padaryti, kad apsaugotume visą planetą nuo atšilimo.
Atsidarysiu kompiuteryje grafiką.
Naudoti mažiau benzino, mažiau važinėti, gal daugiau vaikščioti
ar minti dviračius.
Bet taip pat turime galvoti apie viską, ką perkame.
Pažiūrėk į kiek žaislų, Džeine.
Viskas, ką perkate, turi įtakos.
Bet tai ir gera žinia,
nes tai reiškia, kad iškart galime imtis veiksmų
mažiau pirkdami ir apmąstydami visus savo pirkinius.
Mažiau pirkime ir daugiau dalinkimės tuo, ką turime.
Kaip ir tu dalinsiesi su manimi sniegaeigiu?
- Turbūt. - Taip!
Ačiū, Džile.
Na, ačiū jums.
Buvo nuostabu su jumis kalbėtis,
mane visada įkvepia jaunieji tyrinėtojai, kurie domisi
ir nori padaryti pasaulį geresnį mums visiems.
Ačiū, kad padedate baltiesiems lokiams Arktyje.
- Viso, Džile! - Viso!
Tuoj ateisiu pasiimt sniegaeigio.
DŽILĖ HAINERT, ARKTIES TYRINĖTOJA
Išvertė Kristina Čeidaitė