ДЖЕЙН
«Урсус марітімус».
Еге-гей! Тримайся, Сивий!
Девіде, ведемо її до тебе.
Ошийник готовий?
Готовий, чекаю. І мерзну.
Пробач. Важко з цією штукою, коли пальців не відчуваєш.
Ой-ой.
Що «ой-ой»?
Я, здається, гору поламав!
Що?
Поквапся!
Привіт, подружко. Хочемо з’ясувати, чому ти постійно сама.
Начепимо тобі ошийник, щоб стежити. Ану ж знайдемо ще білих ведмедів.
Готова носити ошийник?
Це розуміти як «можливо»?
Джейн?
Джейн!
Джейн.
Застрибуй, Девіде.
Ми її загубили.
А лавина нікуди не поділась.
Мусимо її знайти.
-Кого знайти? -«Урсус марітімус».
«Урсус що-що-тімус»?
«Урсус марітімус». Це наукова назва білого ведмедя.
Тобто «морський ведмідь», бо живе посеред води.
Нащо їм жити у твоїй склянці?
Вона полює. Білі ведмеді їдять тюленів, моржів і навіть китів.
-Китів? -Шалено, правда?
Джейн, відповідай. Прийом.
Джейн на зв’язку.
Граємо далі у «Вистеж ведмедя»?
Секундочку.
Знаєш, як вони полюють?
Містер Цзінь не дуже хоче знати.
-Знаєш, як вони полюють? -Можеш розповісти, поки вдягатимешся?
Ходімо, Сивий.
Не бігай! І не...
Ти ба. Помогло.
Привіт, тату. Це Ноа. Хотів спитати, як ти.
Давно з тобою не розмовляв.
Знаю, ти, напевно, зайнятий, але передзвони, як зможеш.
Це зветься «полювання із засідки»!
Полювання із застібкою?
Та ні, із засідки! Це так білі ведмеді добувають собі їжу.
Вони годинами вичікують, геть непорушно сидять
біля ополонки, поки не випірне тюлень.
А тоді – хоп!
-Бідний тюлень! -Усім треба їсти.
Завтра за сніданком я тобі про це нагадаю.
Джейн.
Де ти поділась?
Хоп!
Дієва штука ця засідка.
Ми сьогодні надінемо на ведмедицю ошийник,
простежимо за нею й з’ясуємо, чому вона завжди на самоті.
Маєш якісь ідеї?
Думаю, це тому, що ведмеді не хочуть битися за їжу.
А може, вони й не на самоті. Може, доглядають своїх дитинчат.
Цікава думка.
Не всі тварини доглядають дитинчат разом. Як оце ви з татом.
Уявляєш, які гарненькі білі ведмежата?
А може, вони на самоті, бо їх лишилося не так багато.
Ох, сонце.
Усе буде добре.
-Лише якщо ми їм допоможемо. -І як же нам це зробити?
«Треба розуміти, щоб бути небайдужим. Треба бути небайдужим, щоб допомагати.
Треба допомагати, щоб їх урятувати». Це Джейн Ґудолл сказала.
Я знаю. Ти це щоранку повторюєш.
Білі ведмеді потребують нашої допомоги, та спершу...
Ми мусимо їх зрозуміти.
Саме так.
Іди собі рятувати світ.
І врятую!
Ми разом урятуємо!
Сиди тут, Сивий.
Бачу білу ведмедицю.
Що вона робить?
Іноді білим ведмедям бракує їжі, тож вони їдять сміття.
Це так сумно. І огидно.
Може, поки вона їсть, ми б могли...
Надіти на неї ошийник. Слушна думка.
Вона тікає.
Ліфт?
Три!
Два!
Містере Цзінь! Допоможете надіти ошийник на білу ведмедицю?
Їдьте без мене.
Ви впевнені? Місця достатньо.
Упевнений.
Не варто марнувати електроенергію. Заходьте.
Хочемо з’ясувати, чому вони вічно на самоті.
-Хто? -Білі ведмеді.
Один!
Певно, не хочуть терпіти поруч інших галасливих ведмедів.
Хочуть дбати лише про себе.
Не хочуть ділитися ресурсами.
Можливо, але хіба їм не одиноко й не сумно весь час бути на самоті?
Я ще один пакет лишив нагорі.
Ну що ж, як передумаєте, то приходьте до нас.
СМІТТЯ НА ЗВАЛИЩЕ
НЕБЕЗПЕЧНІ ВІДХОДИ НЕ КИДАТИ
Ось вона.
Ось і втекла. Чого вона нас боїться?
Думаю, вона не боїться, але одна наша ідея таки була слушна.
Вони не хочуть витрачати сили на бійку за здобич.
Та я б теж за сміття не бився.
Не зовсім, Сивий.
Треба ще перевірити, чи вони на самоті, бо доглядають дитинчат,
чи тому, що їх лишилось небагато.
Схоже, їх лишилося щонайменше двоє.
І, може, він полює на нас із засідки.
Ти хочеш, щоб було страшно?
Трошки. Так захопливіше, скажи?
Не думаю, що Сивий хоче іще гратися.
Ти недарма боїшся.
У білих ведмедів гострі пазурі, а зуби ще гостріші.
Щось це не тішить.
І дуже миле, м’яке, пухнасте хутро?
Так, з огляду на вашу історію
можемо запропонувати нижчу страхову ставку.
ДОСЛІДЖЕННЯ ДЖЕЙН
ЯКЩО НЕ ДІЯТИ, БІЛІ ВЕДМЕДІ ВИМРУТЬ
За оцінками вчених, у природі лишилося менш як 26 000
-білих ведмедів. -Ви тут?
Перепрошую. Так, я тут.
ВЕДМЕДЯМ ЗАГРОЖУЄ ЗМІНА КЛІМАТУ
Дуже страшно. Дуже.
Давай ошийник.
-Девіде! -Ти завжди робиш дуже страшно!
Сиди там, Сивий. Я надіну на неї ошийник.
-Містере Цзінь! -Ох!
-У вас там пляшки? -Так.
То їх не можна на сміття.
-Це на переробку. -Що-що?
Гм, у вас тут змішане сміття і вторсировина.
Так не можна. Допомогти вам посортувати?
Не треба.
Гаразд. Цього разу зроблю все за вас.
Ходімо, Сивий.
Вона вкрала моє сміття?
До кого це я говорю?
Так. Девід нівроку перелякався.
Не рухайся, Сивий.
Це вона? Кажу, не рухайся!
Це наш шанс. Вона спить.
Не можна гладити
цю розкішну, пухнасту, м’яку...
Ну от і погладила.
У них біле хутро, щоб бути непомітними в снігу.
Так легше підкрастися до здобичі.
Схоже, зараз я і є здобич.
Тікай!
Швидше, Сивий!
Стрибай!
Так. Вибачте, міс Мореді.
Ні, в мене все гаразд.
У моєї дочки жвава уява. Надзвичайно жвава.
Що ти робиш?
Вона пішла.
Вона дуже вигадлива. Дякую вам за розуміння.
Що сталося?
Я тікала від лютої ведмедиці. Вона не знає, що ми хочемо допомогти.
А Девід де?
А це що таке?
Сміття містера Цзіня.
Ти принесла його сміття додому?
Треба розсортувати...
Стій! Куди ти його понесла?
-Ти не знаєш, що там. -Знаю! Пляшки й сміття впереміш.
Не слід ритись у чужому смітті.
А білим ведмедям доводиться!
Ти не біла ведмедиця, ясно?
Ти ще не розібралася з ведмедями?
До чого ти дійшла?
Що вони не хочуть битися за їжу.
Це має сенс.
Вони не хочуть ні з ким знатися. Тільки з собою.
Це ж їм, певно, так самотньо.
Може, на самоті вони почуваються в безпеці. Менше ризиків.
Мені було б сумно.
Ага. Думаю, їм теж інколи буває сумно.
Але якщо бути на самоті менш ризиковано,
то це значить, що вони й дитинчат не доглядають?
Можливо.
Доглядати за дітьми буває вкрай важко.
Нам іще стільки треба зрозуміти, щоб їм допомогти.
-Удачі. -Я сказала «нам».
Почати можна із сортування.
Білих ведмедів меншає, бо меншає криги.
А криги меншає, бо у світі стає тепліше.
Сортування це сповільнює, бо треба менше енергії,
щоб щось переробити...
Аніж створити щось наново.
Саме так.
Та не думаю, що як одна людина не сортує...
Одна людина може багато що змінити.
Ведмеді живуть поодинці. А ми – ні.
Якщо ми всі разом постараємося їм допомогти, то зможемо їх урятувати.
Попри те, що не діяти – менш ризиковано.
-Разом, еге ж? -Разом.
Разом. Девід.
А де твій друг?
Я його відлякала. І мама на мене сердиться.
Розумієш, чому білі ведмеді – одинаки?
Може, попроси в нього пробачення.
Не люблю казати «пробач».
Я теж не люблю. Але, можливо, іноді треба.
Так. Дякую, містере Цзінь.
-Прошу, Джеймі. -Я Джейн.
Джоан?
-Джейн. -Джин.
-Джейн. -Джейн. Добре. Пробач.
Ходімо, Сивий.
Попросимо пробачення.
Алло?
Привіт, синку.
Пробач, що на кілька дзвінків не відповів.
-На кілька? -Ну гаразд.
На багато дзвінків.
Та нічого. Я за тобою сумую.
Я за тобою теж.
Білі ведмеді таки люблять воду.
«Пробач».
ТАЄМНО!!!
«Пробачаю».
«Я маю план!»
Два!
Будемо полювати із засідки.
Але цього разу ми приманимо ведмедицю до себе.
Нарешті крига скресла!
Зрозуміла жарт?
Пам’ятай план, Сивий.
-Готовий? -Готовий.
Бомбочка!
Пора обідати! Кому соковитого тюленя?
Не бігати!
Ой. Вибачте.
Подіяло. Вона прямує до рушника.
Полюємо із засідки.
Сивий, давай!
Удалося!
Так! Подіяло!
Певно, треба було довше сидіти під водою.
Тікай, Джейн!
Треба їй допомогти, Сивий.
-Подіяло. Пливе назад. -Дякую!
Ходімо, Сивий, застрибуй.
Казав же не бігати!
-Добре вийшло. -Хороший план.
Добре надів ошийника.
Твоя правда. Коли трохи страшно, це захопливо.
Його тут немає.
Кого немає?
-Сміття містера Цзіня. -Ти його викинула...
Сонце, я знаю, що ти хочеш урятувати світ, але не можна
копатись у чужому смітті.
Знаю.
-Пробач. -Що-що ти сказала?
Пробач.
Гаразд. Ану ще раз, я відео запишу.
Пробач.
Ти його викинула?
Не я.
-Ви сортуєте сміття. -Я сам усе перебрав.
Вирішив трохи більше ризикувати. Це ж розвага.
Мені подобається звук, коли воно падає.
Мені теж.
Дякую вам.
І тобі дякую, Джейн.
Допоможеш розсортувати решту?
Стривайте, ви що, не компостуєте?
Ось вона де. Вдалося.
Ага. З цим ошийником її значно легше знайти.
Дивися, Джейн, у неї дитинча.
Тож у нас були дві правильні ідеї.
Вони на самоті,
щоб не битися за їжу і щоб доглядати дитинчат.
Тепер іще треба з’ясувати, скільки їх лишилось.
«Треба розуміти, щоб бути...»
«Небайдужим. Треба бути небайдужим, щоб...»
Правильно, «допомагати».
І «треба допомагати, щоб їх...»
«Урятувати».
ДЖЕЙН
Урятуймо білих ведмедів.
Можна потім узяти снігохід?
Можливо. Вирішимо, як поговоримо з Джилл Гайнерт.
Поглянь на це.
Це вона тоді плавала з білим ведмедем?
Ага, точно як я.
Ти скоріше плавала «від», а не «з».
Ось і вона.
Привіт, Джилл.
Привіт вам, Джейн і Девіде.
Дякую, що погодилися говорити про білих ведмедів.
Ну, мене дуже вразило
фото саморобного снігохода, яке ви надіслали.
Я допомагав фарбувати. Ви справді плавали з білими ведмедями?
Авжеж.
Коли плавала вперше, ведмідь, мабуть, прийняв мене за тюленя.
Ось, покажу вам відео.
Я стрибаю з човна у воду,
а ведмідь пливе до мене зі швидкістю десять кілометрів на годину,
бо думає, що я – їжа.
Коли він поруч,
я пірнаю під воду й бачу, як він пропливає наді мною.
Як дивовижно.
Вам було страшно?
О, так. Для дослідників важливо вміти боятись.
Щоб змогти безпечно повернутись додому.
Коли ви вирішили бути дослідницею?
Я із самого дитинства хотіла бути дослідницею.
Я росла, дивлячись, як люди висаджуються на Місяці.
Стежила за Жаком Кусто, великим дослідником підводного світу.
Але дорослі мені часто казали,
що дівчатка не можуть стати астронавтами чи водолазами.
Сьогодні я хочу бути тією жінкою,
яку б хотіла зустріти в мої десять років,
щоб довести, що дівчата на це здатні.
А я хочу вирости й стати як Джейн Ґудолл.
О, я теж хочу вирости й стати Джейн Ґудолл.
Вона любить тварин, як і я.
Показати фото тварин, які я зробила в Арктиці?
А моржі там є?
Ще б пак. Це сімейство моржів.
Мати й двоє дитинчат.
А ось морські леви, обсіли мене, мов зграя цуценят.
Такі чудові.
А тут королівські гаги летять над морем.
Теж дуже гарні.
Але, знаєте, щороку, коли я буваю на Півночі,
то бачу, що там стає все менше тварин через потепління в Арктиці.
А як потепління шкодить білим ведмедям?
Білим ведмедям потрібна крига. Тобто вони відпочивають на кризі.
Ростять дитинчат і полюють теж на кризі.
Танення морської криги впливає на всіх диких тварин.
Як можна зупинити потепління в Арктиці й допомогти тваринам?
Є багато способів допомогти планеті та сповільнити потепління.
Зараз відкрию на комп’ютері невеличку ілюстрацію.
Споживати менше бензину, менше їздити на машині, більше ходити пішки,
їздити на велосипеді.
А ще треба задумуватися про всі речі, які ми купуємо.
Джейн, дивись, скільки іграшок.
Усе, що ти купуєш, чинить свій вплив.
Але в цьому є й плюси,
бо це значить, що можна діяти негайно –
купувати менше речей і думати, перш ніж щось придбати.
Отже, купувати менше й ділитися речами одне з одним.
Як оце ти зі мною поділишся снігоходом?
-Напевно. -Так!
Дякую, Джилл.
І вам дякую.
Рада була поговорити.
Мене завжди надихають юні допитливі дослідники,
які хочуть зробити цей світ кращим для всіх.
Дякую за допомогу ведмедям і Арктиці.
-Бувайте, Джилл! -Бувайте!
Зараз збігаю по снігохід.
ДЖИЛЛ ГАЙНЕРТ, ДОСЛІДНИЦЯ АРКТИКИ
Переклад субтитрів: Тетяна Ткаченко