ДЖЕЙН
«Данаус плексіппус».
Бачиш, Девіде? Це «Данаус плексіппус».
Це наукова назва метеликів-монархів...
Девіде!
Чекай, Джейн. Тут непроханий гість.
Девіде!
Не йди до мене. Я зараз трохи зайнятий, Міллі.
І чим же ти зайнятий?
Порятунком.
Кого це ти рятуєш?
Метелики-монархи.
Так. І...
Це дуже важлива робота, тож повернуся до неї.
Що це ти робиш?
З Міллі розмовляю.
-А, ти до метелика? -Так.
Може, він їсть?
Ні. Якби їв, то було б видно його довгий язик.
Дивись, як згортається. Цікаво, чи я так зможу.
Чекай-но, він полетів.
Прокладаю курс перехоплення.
Як ти їх рятуватимеш?
Обережно.
Монархи подорожують з Мексики аж до США,
чи й до Канади, щоб вивести дитинчат.
-Гусеничок. -Ясно.
Але щороку їх стає все менше.
Ми поставимо мітку, щоб простежити
за метеликом і дізнатись, як йому допомогти.
Він такий маленький, а шлях такий далекий.
Я ж казав – ця робота дуже важлива.
Я його не бачу.
Піднімися вище.
Так і зроблю.
Тримайся, Сивий.
Девіде.
Що таке, Міллі?
Ти не бачив мій брелок з ключами?
Ні.
-Можна взяти твій? -Ні.
-Чому? -Бо він мій.
А.
До того ж тобі не можна виходити надвір самій.
Девіде, тобі буде цікаво це побачити.
Попроси татусів, щоб пошукали.
Стривай, що це таке?
Наблизь.
Ого.
«Ого» – це точно. Готуємося ставити мітку.
Готовий, Сивий?
Девіде.
Що таке, Міллі? Ми тут світ рятуємо.
Я загубила свій брелок.
А татусі в курсі?
У мене будуть великі неприємності.
Ставимо мітку!
Молодець, Сивий!
О ні. За нами женуться.
Складна ситуація!
У мене теж.
Тримайся, Сивий!
Сивий!
Підбили шимпанзе. Повторюю: підбили шимпанзе.
Що сталось, Амало?
Стався Сивий.
-Я вам допоможу. -Ні! Я сам.
Поводься обережніше, Джейн, особливо біля чужого квітника.
Сивий перепрошує, містере Пател.
Ми хотіли допомогти метеликам, аж тут він упав.
Ну, то хай падає деінде. Тут метеликів немає.
А могли б і бути.
Мені зараз не до цього, Міллі.
Треба допомогти Джейн і Сивому.
Але мені теж треба, щоб ти допоміг.
У Джейн серйозніша проблема.
Якщо ми не допоможемо метеликам,
то більше їх не буде.
А що, як мене більше не буде?
Вони мають тут бути.
Метелики запилюють квіти. Що більше їх, то більше квітів.
-Таких, як Амала. -Ні-ні, не чіпай.
Пробачте.
Метелики, може, й люблять квіти,
але їхні дитинчата, гусенички, полюбляють лише ваточник.
То посадіть ваточник.
Я бур'янів не саджаю.
Це не бур’ян. Він іще зветься дикою бавовною, хоч це й не бавовна.
Як китова акула, яка насправді не кит.
А щебетуха – насправді не пташка.
А маленька дівчинка з летючим шимпанзе.
Іди рятувати метеликів кудись в інше місце.
Джейн.
Що сталось?
Містер Пател не хоче саджати в себе ваточник.
Це дуже погано?
Він сказав, що гусенички їдять тільки його.
Без гусені не буде метеликів. Саме так, Сивий.
Ти йому казала, що завдяки метеликам виростають квіти?
Авжеж. Але він не хотів мене слухати. Дорослі ніколи не слухають.
І дорослі, й молодші сестрички.
Можливо, наш метелик не їв, бо відкладав яйця.
Є тільки один спосіб дізнатися. Повертаємося до нашого завдання?
Я відстежив маячок. Надсилаю тобі інформацію.
Він уже стільки встиг пролетіти?
Так. Тут пишуть, що метелики далеко подорожують завдяки вітру.
-Вітру? -Краще ширяти, ніж махати крильцями.
О, Сивий, ця хмаринка трохи схожа на тебе.
Дивись, як швидко вона рухається. Знаєш чому?
Саме так. Зараз полетимо на крилах вітру.
Активую режим ширяння.
Збільшую швидкість. Цей вітер віднесе нас прямо до нашого метелика.
А що хотіла Міллі?
Загубила брелок з ключами.
Брелок?
Коли татусі нас усиновили, то дали нам брелоки з ключами від нового дому.
О, це так мило.
Я взагалі-то хотів машинку, але так, звісно.
То Міллі засмутилась?
Вона вічно щось губить.
Має знайтися.
-А знаєш, чого ми не загубили? -Метелика?
Тримайся, Сивий.
Він не рухається. Може, відпочиває чи спить?
Метелики вдень літають, а відпочивають уночі.
Зараз день, тож він не повинен спати.
Може, він їсть.
Я не бачу жодної рослини. Що ж їм тут їсти?
Вони й не їдять.
Що таке?
Він не долетів.
Добрий день.
У вас тут усе гаразд?
Тебе обняти?
Ага.
Добре, обійму обох.
Що сталось?
Ми відстежували, як метелик летить з Мексики до Канади.
Проте він не долетів.
-Ох, як прикро. -Так.
У вас є щось смачненьке,
-щоб нам полегшало? -Є.
Думаю, він помер, бо не мав що їсти.
У тому місті майже не було квітів.
І ваточника теж.
Це єдина рослина, яку їдять гусенички,
тож метелики-монархи відкладають на ній яйця.
Щоб віддячити метеликам,
які запилюють овочі, фрукти й квіти, треба, щоб люди саджали ваточник.
Наприклад, містер Пател.
Та ну. Він дуже прискіпливо ставиться до свого квітника.
Девіде!
Міллі, що я кажу, коли ти береш мої речі?
Не можна.
А зараз ти що зробила?
Узяла. Але мені треба, щоб ти допоміг.
Зараз прийду забрати рацію, і на цьому все.
Можна взяти мисочку з собою?
Бери.
Дякую.
Скоро буду, Джейн.
Тут потрібна цитата з Джейн Ґудолл.
Ось, наприклад.
«Компроміс – це добре, доки ваші цінності незмінні».
Гаразд. А якщо оця?
«Якщо люди з вами не згодні, важливо до них дослухатись».
А вони до мене дослухаються?
Продовжуй.
«Але якщо ви їх уважно вислухали та все одно вважаєте, що маєте рацію,
то сміливо відстоюйте свої переконання».
Твоя правда, мамо. Містер Пател має мене вислухати.
Що? Га? По-моєму, ти не зрозуміла цю цитату.
Дякую.
Усе гаразд?
Ні.
Це ж просто брелок, Міллі.
Там написано, коли ми стали однією сім’єю...
Коли з’явилися «ми».
Я ніде не подінусь.
А якщо татусі так розсердяться, що не захочуть більше мене знати?
Я теж інколи боюся, що татусі нас покинуть,
але такого не буде.
Чесно?
Так, чесно-пречесно.
Як закінчу з Джейн, то допоможу тобі шукати брелок.
Добре.
Можеш ненадовго взяти мою рацію, якщо тебе це розважить.
Дякую, Девіде.
Тільки пам’ятай – я тобі її позичив. Не назавжди.
Містере Пател! Чекайте.
Я зрозуміла. Вам просто треба мене вислухати.
Що-що? Мені тебе вислухати?
Ну, вам – мене, а мені – вас. Усім треба дослухатись.
Якщо ми хочемо дати тваринам, комахам і рослинам...
Не чіпай.
Пробачте. Якщо ми хочемо дати їм шанс вижити,
то всі мають слухати одне одного.
Метелики пролітають аж через три країни,
щоб їхні дитинчата, гусенички, теж змогли стати метеликами.
Якщо вони на таке здатні, то хіба ж ми не здатні дослухатися? Хоч трошки?
Знаєш, за що я так люблю ці рослини?
-За їхній запах? -Ні.
-За вигляд? -Ні.
-За колір? -Ні. Перестань угадувати.
Я їх люблю, бо вони нагадують про мою сім’ю.
Особливо про тих, кого вже нема.
Тоді хто така Амала?
Я назвав її так на честь «даді». Моєї бабусі.
Вона була ніби квітка лотоса –
міцно трималася посеред бурхливої річки життя.
Яка чудова ваша «даді».
А у твоїй родині були великі переїзди?
Мій «тата» приїхав сюди з Мексики, а моя «лола» – з Філіппін.
Твій «тата» подолав ту саму відстань, що й метелики.
Так, це правда.
Тільки от метелик, за яким я стежила, помер.
Що ж, співчуваю.
Але завдяки цій подорожі житимуть його гусенички, так?
Ваша правда.
І ви б теж могли дати гусеничкам шанс на життя,
якби посадили ваточник.
Девіде!
-Його тут нема. -Міллі, а де Девід?
Я думала, він з тобою.
Скоро повернуся, містере Пател.
Авжеж, повернешся.
Думаю, метелик означав щось більше.
-Справді? -Зараз покажу.
А можна цього разу я полечу з тобою?
Спитай Сивого, чи він не проти.
Ну, полетіли.
Це ж безпечно, правда?
Більш-менш. Тримайся. Треба знайти метеликових дитинчат.
Шукай гусеничок, Девіде.
Шукаю. Гусеничок не видно.
Щось тут не те.
Якщо він не вивів дитинчат, навіщо було так далеко летіти?
Усе це було даремно.
Гусеничок немає, але є якісь інші прояви життя.
Прокладаю курс.
-Джейн, поглянь. Це що... -Лялечка.
Спочатку з’являється гусінь,
яка згодом будує навколо себе лялечку,
щоб перетворитися на метелика.
Це неймовірно.
І химерно.
Неймовірно химерно.
Дивися, тут їх багато.
Поставимо ще одну мітку.
Я туди не полізу. Сивий же той раз тут упав?
Дай мені маркер.
Вони постійно рухаються.
Дарма я перед цим їв.
Є один попереду.
Зараз побавимося.
Що? Як ми побавимося?
Це не забава!
Так!
Удалось.
Містере Пател!
Пробачте, але ви мали рацію.
-Щодо чого? -Щодо метеликів.
Вони тільки починають цю подорож.
-А закінчують уже їхні діти. -О, як цікаво.
Мої дідусь і бабуся приїхали сюди через пів світу,
щоб мої батьки, а згодом і я, і мій брат, і сестри
мали більше можливостей у житті.
На цьому шляху вони багато чим пожертвували.
Схоже, ваші метелики роблять точно так само.
Ми це з’ясували, бо вислухали одне одного.
Дивіться.
Який гарний горщик.
Ні. Я не про горщик, а про те, що в ньому.
Має розквітнути навесні.
-Ви посадили ваточник? -Так, трохи.
Збираюся пригощати гостей з-за кордону та їхніх діточок.
Дякую вам.
А як ви назвете цю рослину?
Аміш – на честь молодшого брата. Він дуже надокучливий.
Але, як і з ваточником, я спершу не хотів, щоб він був поруч,
а тепер не уявляю життя без нього.
Це так мило, містере Пател. Дякую.
Ходімо, Девіде.
Подивимося, чи долетів наш метелик.
Я тебе наздожену.
Уже близько?
Гаразд. Але будьмо готові до всього.
Можливо, він...
не долетів.
Це сумно, та гадаю, він летів не дарма.
Чекай, а якщо збільшити зображення?
Це те, що я думаю?
Метелик відклав яйця. І дивись...
...тут сотні гусеничок.
Які ж гарненькі.
Метеликам треба одного: щоб по дорозі ріс ваточник.
Скоріше б Девід це побачив.
Ну що, знайшла?
Поки що ні.
То візьми мій брелок, поки твій не знайдемо.
-Серйозно? -Серйозно.
Дякую, Девіде.
Нема за що.
-Тримай. -Дякую.
Куди це ти зібралась?
Ого. Як тут круто.
Зачекай.
Тепер спробуй ти.
Міллі?
Привіт, Джейн.
Покажу їй завершення нашого завдання.
Це ти добре придумав. Поглянь сюди, Міллі.
-Химерно. -І неймовірно, правда?
Неймовірно химерно.
ДЖЕЙН
Урятуймо метеликів-монархів.
Девіде, можна і я поговорю з цим дядечком?
-З доктором Патріком Ґеррою? -Ага, послухаю про метеликів.
Запитай у Джейн.
-Що саме? -Можна я теж поговорю з Патріком?
Авжеж, він усе знає про метеликів-монархів.
Але спочатку поглянь на це.
Це земля?
Дай угадаю. Там насіння ваточника?
Ага. Містер Пател віддав мені трохи.
Я так і знав.
Як проросте, винесу надвір.
Прилітатимуть метелики, дізнаємося про них більше, як Патрік.
Дочекатися не можу.
Ось і він.
Привіт, Патріку!
У вас вимкнутий звук.
-Пробачте, вічно в мене так. -Та нічого.
Привіт, Джейн. Привіт, Девіде. Привіт...
-Я Міллі. -Це моя сестричка.
Ми дуже хочемо поговорити про метеликів-монархів.
Перше запитання.
Коли гусінь стає метеликом, звідки вона знає, куди летіти?
У монархів при народженні в мозку вже є вся інформація.
І це дуже круто, бо ж у них такий крихітний мозок –
як макове зернятко.
Ми прагнемо зрозуміти, як це все працює.
Зараз пошукаю фото, щоб вам показати.
Що це ви тут робите?
Досліди з прив’язаним метеликом.
Так можна дізнатись, у який бік він хоче полетіти.
Наприклад, на північ, південь, захід чи схід?
Як це круто.
Ви завжди хотіли працювати з метеликами?
Не зовсім.
У дитинстві хотів стати детективом.
Як бачите, тепер роблю щось схоже.
Розв’язую задачі, займаюся розшуком,
щоб зрозуміти монархів і допомогти їм.
Їхня міграція чимось нагадує мені переїзди моєї родини.
Мої мама й тато емігрували з Філіппін
і добрались аж до Канади.
А коли я виріс,
то переїхав з Канади в Сполучені Штати Америки,
де тепер живу.
Думаю, це було нелегко. Монархам теж важко?
Насправді монархам нині поступово стає дедалі важче.
Колись давно, коли монархи почали мігрувати,
вони літали над відкритими полями.
Однак з появою міст довкілля раптом змінилося.
Тепер скрізь височіють будівлі, яких раніше не було.
Ми хочемо зрозуміти, як будувати міста
так, щоб не заважати міграції монархів.
Як можна їм допомогти?
Найкраще те, що долучитися може кожен.
Зараз покажу свій екран.
Я Женев’єв Леру,
мені 16 і я займаюсь охороною метеликів-монархів
у місті Ґатіно у Квебеку, Канада.
Я працюю з метеликами-монархами вже сім років.
Вона допомагає науковцям
збирати дані для їхніх приладів,
щоб стежити за тим, як летять монархи, в режимі реального часу.
Це дивовижно.
Іще є Айдень Ван.
Йому 14 років, і він живе в штаті Нью-Джерсі в США.
Я вже вісім років саджаю ваточник.
Почав, коли мені було шість років.
Він створює
умови для життя монархів і дбає, щоб у них була їжа
-під час перельоту. -Це крута допомога.
Ось відео з Мексики, де теж допомагають.
Привіт, я Хоель Морено.
Ми в заповіднику метеликів-монархів.
Ми заснували громадську організацію «Метелики та їхні люди»,
щоб допомогти захищати ліс.
Хочу працювати в такому заповіднику.
Я теж.
Ми всі разом
передаємо цю естафету допомоги монархам.
І це об’єднує нас у світову спільноту.
Ми з сусідами почали вирощувати ваточник.
-О, це чудово. -Дякую, Патріку.
Раді були поговорити.
Пам’ятайте, хоч би що ви робили, велике чи дрібне, –
усе це важливо.
-Дякую. Бувайте. -Бувайте.
-Бувайте, Патріку. -Бувайте.
Попросимо в містера Патела ще насіння?
Ага, оце він зрадіє, як знову нас побачить. Ходімо.
ЯК МИ МОЖЕМО ДОПОМОГТИ?
Переклад субтитрів: Тетяна Ткаченко