Džeina, cik ilgi mums jāslēpjas?
Ir ļoti auksts.
Līdz pabeigsim misiju.
Nevaram pildīt misiju siltumā?
Ziemeļbrieži dzīvo ziemeļos.
Šķiet, ka kaut ko dzirdu.
Kur tu slēpies?
Ei!
Nav smieklīgi, Sirmbārdi!
Un mums jāslēpjas.
Esiet klusi.
Kāpēc tev ir stilīgais slēpšanās tērps?
Jo es tādu uztaisīju.
Varēsi vilkt nākamreiz.
Tagad atgriezieties slēptuvēs, lai varam saprast,
kāpēc ziemeļbrieži vienmēr ir kustībā, nepaliek vienā vietā.
Tie droši vien kustas, lai sasildītos.
Tas ir variants.
Labi, Sirmbārdi.
Izaicinājums pieņemts.
Tas ir mazs Rūdolfs?
Tas ir mazs ziemeļbriedis.
- Tas ir viens un tas pats dzīvnieks. - Ko?
- Un tur ir tētis. - Mamma.
- Kā tu zini? - Tēviņi ik rudeni nomet ragus.
Tikai mātītes tos patur ziemā.
Tie ir skaisti.
Skumji, ka ik gadu to paliek arvien mazāk.
Mums tiem jāpalīdz.
Tāpēc jāsaprot, kāpēc tie nepaliek vienā vietā -
lai mēs ziemeļbriežus varētu izprast.
Skat.
Mamma grib doties tālāk. Bet kāpēc?
Ak, nē. Nobiedēju viņu. Viņa apmaldīsies.
Mums viņa jādabū atpakaļ pie mammas.
Palīdzi man tikt ārā.
Aiziet, viņa atraujas.
Protams. Viņai ir divreiz vairāk kāju nekā mums.
Pagaidi, mazulīt!
Viņa mums ir par ātru.
Bet viņa nav par ātru mammai ar papildspēkiem.
Ziemeļbriežu bars.
Kaut viņi paliktu vienā vietā.
- Ko tagad, Džeina? - Skaties, lai tevi nenomīda.
Neticami.
Ziemeļbrieži tiešām ir kustīgi.
Kā mēs tos atvilināsim atpakaļ, lai saprastu, kāpēc?
Vēlreiz noslēpjoties.
Es vairs nespēlēju.
Nopietni, Džeina, kur tu esi?
Vectētiņ!
Vectētiņš Džeimss?
Vectētiņ, prieks tevi redzēt.
Nu. Sveiks, Deivid.
Sveika, Džeina.
Tūlīt tikšu ārā no šī.
Tu šodien nestrādā?
Nē, vēlāk kā brīvprātīgais iešu pastrādāt zupas virtuvē.
Bet...
Izskatās pēc kaut kā garšīga.
- Tas ir man? - Uztaisīju pusdienas visiem.
Arī tev, ja gribi, Džeina.
Paldies, bet mums nav laika pauzei.
Mēs izsekojam Rangifer tarandus.
Tas ir ziemeļbrieža zinātniskais nosaukums, un šī ir svarīga misija.
- Bet es varētu ieēst. - Tu vienmēr varētu ieēst.
Nu, es labprāt paklausītos par šo ziemeļbriežu misiju.
Droši vien varam mazliet atpūsties.
Es zināju.
Tas ir Sirmbārdis?
Jā, mēs visi slēpjamies mežā.
Nu, daži slēpās.
Un daži pikojās.
Nokaunies, Sirmbārdi.
Aiziet, ejam.
Un tad mēs skrējām ar ziemeļbriežu baru.
Drīzāk bēgām no ziemeļbriežu bara.
Zinājāt, ka tie skrien mašīnas ātrumā?
Jā, zināju. Bet tikai īsus gabalus.
Iedomājieties: ziemeļbriedis aiz mums.
Aizsalusi upe mūsu priekšā.
Es zināju, kas man jādara.
Ko tu darīji?
Neko. Bars vienkārši pārlēca mums pāri.
It kā tie lidotu.
Bet mums joprojām jāsaprot, kāpēc tie arvien pārvietojas.
Jā, tie nepaliek vienā vietā pārāk ilgi.
Izklausās pēc liela noslēpuma.
Varbūt tie meklē ēdienu.
Varbūt, bet bija vēl daudz ēdamā,
kad mazā ziemeļbrieža mamma sāka iet prom.
Atgriezīsimies pie misijas, Deivid.
Nu, ja tie meklē ēdienu, mums pāri palicis daudz.
Labi. Novāksim traukus, bērni.
- Vēlreiz paldies par pusdienām, tēt. - Nav par ko.
Kad būsim ārā, mums jāizdomā jauns plāns.
Kāpēc jūs to metat prom?
Un to?
Jo es paēdu.
Un es taupu vietu saldajam.
Būs saldais, vai ne?
Tāpēc gada laikā tiek izmests vairāk nekā miljards tonnu ēdiena.
Kā to saprast?
Tas nozīmē: ja pusdienām paņēmi par daudz,
pāri palikušo ēdienu vari atlikt vēlākam laikam.
Tieši tā.
Bet mums tā ir daudz.
Kevin, neesi viņiem stāstījis stāstus?
Nu...
Tu neesi aizmirsis, vai ne?
Stāstus? Kādus stāstus, mīļais?
Kā stāstus pirms gulētiešanas?
Klau, tēt, varam to apspriest vēlāk?
Jā, tātad neapspriedīsim nekad.
Nu, mums jāatgriežas pie ziemeļbriežiem.
Bet es nesaņēmu atbildi par saldo ēdienu.
Ziemeļbrieži, Deivid.
Paldies par pusdienām, vectētiņ Džeims.
Ļoti garšīgi. Pat salāti.
Nu, lūdzu.
Turies pie zemes. Negribam, lai tie mūs ierauga un aizbēg.
Nekā.
Turpināsim meklēt.
Arī šeit nav ziemeļbriežu.
Kā tu domā, ko vectētiņš domāja ar stāstiem?
Nezinu. Kāpēc nepajautāji viņam?
Jo paps uzvedās mazliet jokaini.
Ziemeļbrieži.
Ne jau atkal.
Mums tiem jāseko. Aiziet.
Varu iet spēlēties istabā?
Kāds grib kafiju?
Ūdeni?
Iešu paspēlēties ar Milliju.
Man vajag brītiņu vienam.
Tie skrien prom.
Kur tu ej, vectētiņ?
Nolēmu iet uz zupas virtuvi mazliet ātrāk.
Atradāt savus ziemeļbriežus?
Atkal viņus pazaudējām.
Mēs spēlējam paslēpes, bet tie mūs pamana un bēg.
Mums vajag jaunu plānu.
Tev ir kāda ideja, vectētiņ?
Ir gan.
Zinājāt, ka ziemeļbriežiem ir īpaša saikne ar mūsu senčiem,
mūsu ģimeni?
Viņi ir mana ģimene, arī ja esmu adoptēts?
Ģimene ir ģimene jebkādā formā.
Tev ir saikne ar savu bioloģisko ģimeni un senčiem,
un tev ir saikne ar mūsu ģimeni un mūsu senčiem. Labi?
Labi.
Mūsu ģimene ir no denē cilts.
Kas ir denē?
Denē ir iezemiešu cilts vietā, kur dzīvo ziemeļbrieži.
Vēl viens jautājums.
Kas ir iezemietis?
Pirmie cilvēki, kas dzīvojuši kādā vietā,
pirms tur ieradās citi, un kam raksturīgas īpašas paražas.
Nāciet man līdzi.
Stāstīju šo stāstu tavam tētim, kad viņš bija mazs.
Tas sākās ļoti, ļoti sen,
kad pasaule vēl bija jauna.
Toreiz cilvēkiem nebija tādu lietu
kā elektrība un tekošs ūdens, un daudzdzīvokļu mājas.
Gluži kā meža dzīvnieki,
tie paļāvās uz savām attiecībām ar zemi,
lai paliktu dzīvi un veseli.
Bet, lai izdzīvotu, nācās smagi strādāt.
Denē gribēja nodrošināt, lai mūsu tautai būtu ilga nākotne.
Tāpēc viņi noorganizēja lielu tikšanos
ar dzīvniekiem, kuri dzīvoja tajā pašā zemē un mežā.
Un mūsu cilvēki jautāja:
"Kā lai nodrošinām, ka mūsu ģimenes
varēs gadiem ilgi dzīvot līdzās jums?"
Ziemeļbrieži atbildēja:
"Lai cilvēki un dzīvnieki būtu veselīgi,
mums kopā jārūpējas par zemi.
Varat izmantot mūsu vilnu, lai sildītos,
un mūsu ragus, lai darinātu darbarīkus,
bet jums jāizturas ar cieņu un jāņem tikai tas, ko jums vajag,
un nekas vairāk.
Neko nedrīkst laist zudumā.
Un tāpat, kā mēs dalāmies ar jums zemē,
jums jāatceras dalīties ar citiem jums apkārt.
To, kas jums ir par daudz, var dot citiem, kam ir mazāk.
Jums vienmēr jādalās šajās mācībās un tajā, kā rūpēties par zemi,
ar saviem bērniem,
lai viņi var dalīties ar saviem bērniem un tā tālāk."
Ikviens ir atbildīgs
par zinību nodošanu nākamajām paaudzēm.
Bet pēc daudziem gadiem
daudz cilvēku, ne tikai denē,
sāka dzīvot šajā zemē.
Iznīcinot mežus, tiek iznīcināti dzīvnieki, kas mīt tajos.
Līdz šai dienai denē kopiena smagi strādā, lai aizsargātu ziemeļbriežus.
Gluži kā ziemeļbrieži sargāja mūs.
Kāpēc nekad neesi man to stāstījis, pap?
Nu, laikam biju par to aizmirsis.
Kad biju tavā vecumā, tavs vectēvs man stāstīja daudz tādu svarīgu stāstu.
Tu atceries pārējos?
Tā man šķiet. Varbūt vajadzēs vectētiņa palīdzību?
Ar lielāko prieku.
Es arī varēšu dzirdēt?
Protams.
Domā, ka ziemeļbrieži arvien pārvietojas,
jo meži tiek izcirsti kā tajā stāstā?
Ziemeļbrieži ir apdraudēti, jo zaudē mājas,
bet kā lai pierāda, ka tāpēc tie nepaliek vienā vietā?
Kā būtu, ja mēs tos aizvilinātu kaut kur, kur tie justos drošībā?
Vietā ar ēdienu, kokiem un visu, ko vajag mājām?
Izklausās, ka jums trim ir labs plāns.
Ķerieties pie darba.
Pirmais solis: atrast ziemeļbriežus.
Pareizi.
- Atā, vectētiņ Džeims. - Paldies par pusdienām.
Tur.
Tagad mums tikai vajag drošu vietu.
Es tādu zinu.
Mums arī jāizdomā, kā turp aizvilināt ziemeļbriedi.
Tur palīdzēs tavi pusdienu pārpalikumi.
Deivid, mums ir ēsma. Tu vēro ziemeļbriežus?
Jap.
Bet viņi iet prom, Džeina.
Pasteidzies! Viņi bēg.
Deivid?
Šeit.
Es iesprūdu. Nevaru viņus izsekot.
Pieskriesi klāt un izmantosi pārpalikumus, lai atvilinātu viņus atpakaļ?
Atved atpakaļ, Sirmbārdi. Es paveikšu pārējo.
Netieku ārā. Ziemeļbrieži bēg!
Jā! Sirmbārdi, tev izdodas!
Viņas skrien šurp.
Viņas skrien man tieši virsū.
Izskatās, ka tev būs ziemeļpuns.
Saprati? Ziemeļpuns?
Viss labi, Sirmbārdi?
Džeina, viņi iet pie tevis.
Viņi ir klāt. Ziemeļbrieži seko ēdienam uz drošu vietu.
Drīzāk našķojas.
Ēd tikai pa kumosiņam.
Nez, kāpēc viņi neapēda visu?
Nezinu, bet gan tagad paliks tur.
Viņi ir tik jauki.
Pagaidi! Nē, ne...
ej.
Džeina. Šurp.
- Kur ir ziemeļbrieži? - Prom.
Un mēs joprojām nezinām, kāpēc tie pārvietojas.
Mēs izdomāsim.
Bet jauki, ka viņi atstāja pārpalikumus.
Gluži kā tava vectētiņa stāstā. Dalīšanās.
Varu apskatīties?
"Kā lēmumi, ko pieņemam šodien, ietekmēs cilvēkus nākotnē?"
- Džeina Gudola? - Jā.
Gluži kā ziemeļbrieži pateica denē,
lai ņem tikai to, kas viņiem vajadzīgs. Neko vairāk.
Tad visi izdzīvos.
Tieši tā.
Skat!
- Pārējais ziemeļbriežu bars. - Slēpies!
Viņi ēd citu ziemeļbriežu atstāto.
Tie turpina pārvietoties, jo ņem tikai to, ko vajag.
Atstājot pietiekami visiem.
Tā vajadzētu darīt arī cilvēkiem.
Vajadzētu gan.
Man ir ideja.
Papildu ēdiens zupas virtuvei, vectētiņ.
Šis ēdiens palīdzēs cilvēkiem, kam tas ļoti vajadzīgs.
Mahsi cho,
- kas nozīmē "paldies". - Lūdzu, vectētiņ.
Mēs pat ielikām cepumus. Aizmirsu, kāpēc.
Cieņa, dalīšanās un...
Atbildība.
Pastāstīšu to stāstu pirms gulētiešanas.
Un man ir vēl daudz stāstu, kuros dalīties ar jums abiem.
Un ar tevi arī.
Un mani? Ceru, ka ir vēl par dzīvniekiem.
Daži.
Pagaidi, kad dzirdēsi to par lapsām.
Domā, ja vairāk cilvēku zinās denē stāstu, tas palīdzēs ziemeļbriežiem?
Nu, dalīšanās stāstos palīdz saglabāt zināšanas.
Un, ja cilvēki uzzinās par ziemeļbriežiem,
varbūt kļūs piesardzīgāki un padomās par to, ko ņem no zemes.
Skaidrs, vectētiņ.
Man arī.
Tas noteikti palīdzēs.
- Esi gatavs, tēt? Aizvedīšu tevi. - Paldies.
Mēs no dzīvniekiem varam mācīties daudz.
Un mums jādalās tajā, ko iemācāmies, lai mēs nepieļaujam tās pašas kļūdas.
Sirmbārdi!
Palīdzi glābt ziemeļbriežus!
- Deivid! Deivid, kur tu esi? - Tūlīt būšu.
Ko tu ēd?
Pārpalikumus. Otrajā reizē tie ir pat labāki.
Pataupi man. Atnākšu pēc zvana ar Ziemeļbriežu aizbildni Stāru Gotjē.
Tur viņa ir.
Sveika.
Sveika, Džeina, Deivid.
Izskatās, ka tev ir pilna mute.
Ak, tie?
Ziemeļbriežu tēviņu ragi.
Kāpēc ziemeļbriežu mātītes nemet ragus tad pat, kad tēviņi?
Ziemeļbriežu mātītes tos patur ziemā, jo grūsnības laikā
tām jāparāda savs spēks citiem briežiem, lai aizsargātu ēdienu.
Forši. Atvainojos, biju izsalcis pēc tam, kad visu dienu sekojām ziemeļbriežu baram.
Tie daudz pārvietojas.
Centāmies saprast, kāpēc tie nepārtraukti pārvietojas.
Un ko jūs uzzinājāt?
Ka ziemeļbrieži paņem tikai to, ko tiem vajag,
un pārējo atstāj citiem ziemeļbriežiem.
Tev taisnība.
Daži ziemeļbriežu bari pārvietojas atkarībā no gaisa temperatūras,
bet citi - lai atrastu dažādus pārtikas avotus.
Kur strādājat ar ziemeļbriežiem?
Šeit, kur atrodas "Klinse-Za", ziemeļbriežu grūsnības patvertne.
Kas ir grūsnības patvertne?
Ļoti liela, nožogota zona.
Mēs no savvaļas atvedam grūsnas ziemeļbriedenes.
Šādi tās var droši piedzemdēt mazuļus.
Un tad mēs tās atkal palaižam brīvībā.
- Kāpēc tās jāaizsargā? - Kad tās ir kalnos,
tās ir ļoti mazas un plēsēji var viegli uzbrukt.
- Patvērumā tās ir drošībā. - Jūs tās barojat?
- Jā gan. - Jums tā paveicies.
Kāpēc palīdzat ziemeļbriežiem?
Pirms daudz gadiem mūsu kopienas vecākie
teica, lai beidzam medīt ziemeļbriežos, jo to ir atlicis maz.
Tā mēs ēdām aļņu gaļu, un es palīdzēju mammai noskalot un griezt gaļu.
Tāpēc zinu, cik tas ir grūts darbs.
Nekad par to nebiju domājis.
Daudzi nedomā, jo parasti gaļu nopērkam lielveikalā, vai ne?
Bet, kad zini, kāds darbs ieguldīts,
pirms tā nonāk uz virtuves galda, tu novērtē dzīvnieku.
Un tu to nelaid zudumā, bet paņem tik, cik vajag.
Pareizi, Deivid.
Kāpēc ziemeļbriežu kļūst mazāk?
Redzi? Lielākais drauds ziemeļbriežiem ir mežu zaudēšana.
Mēs esam iznīcinājuši dabas līdzsvaru.
Varam arī palīdzēt atjaunot līdzsvaru.
Mums jāatceras, ka mēs arī esam suga, gluži kā ziemeļbrieži.
Mēs esam cilvēku suga, un mums jāsadarbojas.
Kā mēs varam palīdzēt?
Lielisks sākums ir dalīties tajā, ko uzzinājāt šodien.
Un samazināt atkritumus.
Parunājiet ar vecākiem vai aizbildņiem
un aizejiet uz vietējo izgāztuvi, kur tiek izmesti jūsu atkritumi.
Mūsu vidi ļoti ietekmē šie atkritumi.
Un tas ietekmē ziemeļbriežu un citu sugu, arī mūsu, dzīves vietas.
Kad redzu to atkritumu kalnu, gribu nepievienot neko.
Nekad nebiju redzējis izgāztuvi. Tā noteikti smird.
Tev droši vien taisnība. Es arī nebiju.
Paldies, ka parunājāt ar mums par ziemeļbriežiem, Stāra.
Paldies. Prieks ar jums iepazīties.
- Atā, Stāra. - Uz redzīti.
Labāk pasteidzies, Džeina. Drīz vairs nekas nebūs palicis pāri.
Gandrīz jau beidzies.
IEDVESMOJIS DENĒ TAUTAS PĀRSTĀVIS DŽORDŽS BLONDINS (1923-2008)
Tulkojusi Līva Trektere