" Canis lupus".
Viņiem te kaut kur ir jābūt.
Nekādu pēdu. Nekādas spalvu kumšķu. Nekādu pazīmju par medībām.
Laikam jāmet miers un jādodas braukāt pa bezceļiem kādā siltākā vietā.
Nevaram mest mieru. Esam knapi sākuši.
Jānoskaidro, kāpēc vilki gaudo.
Jā, Sirmbārdi. Kāpēc viņi tā dara?
Varbūt mums nevajag meklēt ar acīm.
Varbūt jāmeklē ar ausīm.
Laba doma.
Vai tu to dzirdēji?
Es cerēju, ka tikai iztēlojos.
Tev taisnība, Sirmbārdi. Skaņas avots ir tur priekšā.
Džeina, kāda ir iespēja, ka mūs apēdīs vilki?
Vilki reti uzbrūk cilvēkiem. Mēs uzbrūkam viņiem.
Viens no vilku apdraudētības iemesliem ir tas, ka cilvēki tos nesaprot un medī.
Tātad vilks mani neapēdīs?
Tas ir ārkārtīgi maz ticams.
Taču ne 0 % iespēja?
Vilku bars! Viņu ir tik daudz.
Nepazīstu nevienu citu, kurš tā priecājas, kad ir vislielākajās briesmās.
Viņi ir tik priecīgi.
Skat, kā luncina asti. Viņi izskatās pēc suņiem.
Jo suņi ir cēlušies no vilkiem.
Suņi senāk bija vilki?
Jā, līdz pirms daudziem gadu tūkstošiem sāka dzīvot kopā ar cilvēkiem.
Pat pūdeļi?
Pat pūdeļi.
Es gribētu vilku.
Ja vien vēlies tam palīdzēt medīt aļņus, briežus un ziemeļbriežus.
Ko?
Vilki dzīvo baros, un tas nozīmē, ka viņi visu dara kopā.
Medī. Guļ. Spēlējas.
Barveži parasti ir vecāki.
Viņi ir galvenie, un pārējiem viņi jāklausa.
Izklausās pēc manas ģimenes.
Bet es joprojām nezinu, kā mēs noskaidrosim, kāpēc viņi gaudo.
Džeina!
Vai viņi gaudo, lai sazinātos?
Džeina!
- Vai lai sazinātos ar citiem bariem, vai... - Džeina!
Viņa ir skaista, bet kāpēc viņa ir viena pati?
Tieši tā. Un kā tu zini, ka tā ir "viņa"?
Vilku meitenes ir mazākas par vilku zēniem.
Vai viņa pieder pie tā bara?
Ja pieder, es nezinu, kāpēc viņa to pameta.
Mums tas jānoskaidro.
Man likās - mums jānoskaidro, kāpēc vilki gaudo.
Gan tas, gan tas.
Labāk izprotot vilkus, panāksim, ka cilvēki no tiem vairs tā nebaidās.
- Nāc! - Kur tu ej?
Sniega traktors nevar izbraukt starp kokiem. Tālāk jāiet kājām.
Laiks uzvilkt sniega kurpes!
Varbūt es varētu palikt šeit.
Te ir citi ķepu nospiedumi. Un vēl citi.
Iešana ar sniega kurpēm ir tik grūta. Tā drīzāk ir vilkšanās pa sniegu.
Tu ej uz riņķi.
Nē.
Viņa riņķo ap mums.
Man likās, tu teici, ka vilki cilvēkus neēd, vai ne?
Vai ne?
Mopšuk!
Nāc atpakaļ!
Čau, Džeina! Čau, Deivid!
- Čau! - Es atvainojos par viņu.
Jā, viņš visu laiku izmūk, kamēr izliekam mantas koridorā.
Vai ne? Tu jaukais, mazais bēgli. Jā.
Jauki. Vai drīkstu paglaudīt?
O jā.
Vai jūs pārvācaties, Abasi kungs?
Nē, es pārvācos.
Dodos uz koledžu vienā burvīgajā mazpilsētā.
Tā ir ļoti tuvu okeānam un tālu no vecākiem.
Domā, ko runā, Sādij,
citādi mēs ievāksimies kaimiņos un iestāsimies tavā koledžā.
Vai ne, profesor Mopšuk?
Mamma saka - tā būs lieliska pieredze.
Kur ir mani skriešanas apavi? Es neredzu.
Nabaga Mopšuks nepiekrīt.
Domāju, ka viņš grib doties tev līdzi uz skolu.
Tēt, es bieži braukšu ciemos.
Kur vēl es, tavuprāt, mazgāšu veļu?
Nu, nesaki to man. Saki viņam.
Paskaties! Viņš ir tik bēdīgs.
Es bieži braukšu ciemos.
Apsolu.
Aiziet! Turpinām kravāties!
Man ir ideja. Nāc!
Ziniet, mēs vispār pētām Mopšuka senčus Canis lupus.
Tas droši vien ir vilku zinātniskais nosaukums.
Mēs pētām, kāpēc vilki gaudo un dažreiz pamet baru.
Mums palīdzētu, ja mēs varētu izvest Mopšuku pastaigā.
Kā tas jums palīdzētu?
Tā kā suņi ir radniecīgi vilkiem,
novērojot Mopšuku, viņi uzzinātu vairāk par vilkiem.
- Tieši tā, Sādij. - Man patīk tā ideja.
Drīz atbrauks mamma ar pārvākšanās busiņu.
Tāpēc, ja jūs varētu pieskatīt Mopšuku, mums patiešām izdotos ātrāk sakravāties.
Lūdzu.
- Paldies. - Viņš būs labās rokās.
Kāpēc visi mani pamet?
Pirmais novērojums:
viņam patīk visu apostīt.
Un visu apriet.
Un visu apčurāt.
Interesanti, vai to dara arī vilki?
Šķiet, suņi pārņēmuši gaudošanu no vilkiem.
Pag, vai Mopšuks cenšas sarunāties ar ātro palīdzību?
Un vai vilks cenšas sarunāties ar Mopšuku?
Tas laikam ir mūsu vilks, bet ko viņa saka?
"Čau-ū"?
Saprati joku?
Čau-ū! Kā sveiciens, bet ar gaudošanu.
Vilks gaudo otrā pusē. Nāc!
Džeina, tu tiešām domā, ka mums jāiet uz gaudošanas pusi?
Atceries, kā vilks metās mums virsū?
Varbūt viņa tikai gribēja spēlēties. Novērosim no attāluma.
Tu novērosi no attāluma.
Sirmbārdi, tu nāc ar mani.
Tu mani aizstāvēsi, vai ne?
Tur ir mūsu vilks.
Kā tu domā, ko viņa gaida?
Viņa domā, ka Mopšuks ir vilks?
Vai viņa viņu sauca?
Kas tā par skaņu?
Kā lai to aptur?
Ak, nē! Vilki parasti neuzbrūk cilvēkiem, bet viņi uzbrūk suņiem.
- Bet vai viņa nedomā, ka viņš ir vilks? - Vairs ne.
Mopšuk, atgriezies!
Tēt, neesi redzējis manu matu suku?
Ko tu te dari?
Tikai pārbaudu, vai nekas nav aizmirsts.
Garausīte.
Atceries, kad tu man to nopirki?
Drīzāk izcīnīju.
Tā beisbola bumba pati mucā neiekrita.
Šķiet, tajā spēlē iztērēju vairāk nekā simt dolāru.
Vai tas ir Mopšuks?
Mopšuks viņu aizbiedēja.
Viņš ir līdzīgāks vilkiem, nekā domājām.
Kurš ir brašs puika? Tu. Jā, tu.
Viņa droši vien bija pārsteigta, ka Mopšuks nav vilks, kā viņai šķita.
Varbūt Mopšuks jāved atpakaļ pie Abasi kunga un Sādijas?
Bet viņš palīdzēja saprast, ka vilki gaudojot sarunājas.
Tiesa, bet tad viņš mūsu vilku aizbiedēja.
Neuzzināsim, kāpēc viņa ir viena, ja viņš tā izdarīs atkal.
Tev taisnība. Es viņu aizvedīšu atpakaļ.
Vai esi gatavs vēl vienai pastaigai, Mopšuk?
Ja ko redzi, paziņo pa rāciju.
Labi.
Viņi droši vien jau nes Sādijas mantas uz furgonu.
Man ir ideja. Parādīsim tētim un papam, cik labi es par tevi rūpējos.
Tad viņi varbūt ļaus, ka man ir pašam savs suns.
Nāc, puika!
- Labdien, Abasi kundze! - Sveika, Džeina!
Ja redzēsi Sādiju vai manu vīru,
vai pateiksi, lūdzu, lai pasteidzas ar kastēm?
- Pateikšu. - Lieliski.
Vai nemanīji vilku?
Vai tā skaņa nāca no mūsu ēkas?
Pagaidi, Sirmbārdi!
Sveiki, Abasi kungs! Abasi kundze jūs meklē.
- Te tu esi. - Ei, mīļā!
Tu zini - mēs furgonu noīrējām uz stundām.
Aiziet! Aši, aši!
Vai tu viņu redzi?
Es arī ne. Kur viņa palika?
Tas nav vilks, kuram mēs sekojam.
Šis ir lielāks. Tātad tas ir puika.
Droši vien arī viņš ir pametis savu baru.
Šķiet, vilku meitene atbild uz viņa saucienu.
Un viņa tuvojas.
Domāju, ka mēs beidzot saņemsim atbildes, Sirmbārdi.
Atceries, jo mīlīgāks un paklausīgāks būsi,
jo lielāka iespēja, ka tikšu pie sava suņa.
Varbūt šis nav labākais brīdis iepazīties ar manu ģimeni.
Vilku meitene!
Vilki ne tikai runā cits ar citu.
Viņi arī pavēsta, kur atrodas.
Kā citādi meitene zinātu, ka jāiet uz pagrabu?
Priecājas, ka viens otru atraduši.
Varbūt viņi pameta baru tieši tādēļ, lai viens otru atrastu?
- Nē, Mopšuk, nē! - Mopšuk!
Džeina, ko iesāksim?
Atrodi viņu un aizved prom no vilkiem.
- Skriešu pakaļ. - Mēģināsim apsteigt pa otru pusi.
Labi.
Čau, Sādij!
Ā! Čau, Džeina!
Viss kārtībā?
Nē, īsti nav.
Mopšuks izmaucās no kakla siksnas un aizmuka.
- Ko? - Un tas pat nav sliktākais.
Viņu arī vajā divi vilki, kas droši vien grib viņu apēst.
Tas nav labi. Taču šī nav pirmā reize, kad tā noticis.
Aizmukšana. Vilki gan ne.
- Meklēsim viņu kopā. Ejam! - Labi.
- Mopšuk! - Mopšuk!
- Nāc šurp, puika!
Mopšuk!
Jauks trusis.
Paldies. Viņu sauc Garausīte.
Man viņa ir kopš mazotnes. Tētis uzdāvināja.
Mana mamma man bērnībā uzdāvināja Sirmbārdi.
Mopšuk!
Kāpēc tu kopā ar viņu sēdēji uz kāpnēm?
Laikam beidzot sapratu, ka braucu prom.
Vai tad tu nepriecājies?
Priecājos. Bet man ir arī...
Nezinu... Mazliet bail.
No kā?
Būt vienai pašai jaunā vietā, kur nevienu nepazīstu.
Iedomājos - varbūt vilks, kuru izsekoju, arī baidās no vienatnes.
Vai vilki baidās?
- Vai Mopšuks baidās? - Jā.
No uguņošanas, pērkona, atkritumu auto
un no sava attēla spogulī.
"Ikviens, kuram ir bijis suns,
lieliski zina, ka dzīvniekiem ir personība, prāts un jūtas."
Tā teikusi Džeina Gudola.
Tātad, ja Mopšukam ir jūtas, tad tās ir visiem dzīvniekiem.
Bet no kā vilks varētu baidīties?
No daudz kā. No medniekiem, malumedniekiem. Pat citiem vilku bariem.
Vilki cits citam uzbrūk?
Jā. Viņi uzbrūk, ja cits vilks pietuvojas viņu teritorijai.
Būt vilkam nav viegli, ko?
Nav.
Reizēm nav viegli arī būt cilvēkam.
Bet, ja vilki spēj izturēt visu to...
Tad es tikšu galā ar pārcelšanos?
Man pienācis laiks būt drosmīgai kā vilkam.
Nevaru dzīvot kopā ar vecākiem mūžīgi.
Tu nevari dzīvot kopā ar vecākiem mūžīgi. Tāpat ir arī vilkiem.
Iešu pameklēt Mopšuku ārā.
Turpini meklēt viņu šeit. Un paldies par palīdzību, Sādij.
Mēs palīdzējām viena otrai.
Mopšuk!
Mopšuk?
Deivid!
Vai tu viņu atradi?
Vēl ne, bet Sādija palīdzēja saprast, kāpēc vilki pamet baru.
Viņi nevar dzīvot pie vecākiem mūžīgi, tāpat kā Sādija nevar.
Es nesaprotu.
Paskaidrošu vēlāk, jo es arī izdomāju, kā atrast Mopšuku.
Kā?
Es joprojām nesaprotu.
Neuztraucies, sapratīsi.
Viņi ir tur. Un tur ir Mopšuks.
Tagad mums vilki jāaizvilina prom no viņa.
Atceries, ko norunājām? Uz trīs. Viens, divi, trīs.
Viņi dodas prom.
Mopšuk!
Mopšuk, nāc opā.
Piedod, ka tevi pazaudēju.
Un ka tevi gandrīz apēda vilki.
Bet tas nekad, nekad, nekad vairs atkārtosies.
Tātad vilki gaudo, lai cits citu atrastu un arī aizbaidītu?
Atcerējos, ka vilku bariem nepatīk, ja viņu teritorijā ir citi vilki.
Izdomāju, ka viņi varbūt atbaida citus vilkus ar gaudošanu.
Ko tu būtu darījusi, ja neizdotos?
Labs jautājums. Es priecājos, ka izdevās.
Tev jāatgriežas savā barā, Mopšuk.
- Mopšuk! Ei! Prieks tevi redzēt. - Vai dieniņ!
Tev jābeidz mukt prom, Mopšucīt.
Man ļoti žēl, ka ļāvu viņam aizbēgt.
Nekas. Jūs vismaz izglābāt viņu no vilkiem.
Paskaidrošu vēlāk.
Varu paskaidrot tagad.
Mēs atklājām, ka vilki gaudojot sarunājas. Un, tāpat kā Sādija,
viņi dodas prom, jo nevar dzīvot kopā ar vecākiem mūžīgi.
Tiešām nevar?
Nē, bērniem ir jākļūst patstāvīgiem.
Un vilkiem arī.
Tieši tā. Un tā rodas jauni vilku bari.
Bet nevajag visā atdarināt vilkus, vai ne?
Īpaši tāpēc, ka vilkiem ir grūtāk pamest mājas.
- Kāpēc? - Tāpēc, ka vilkus medī
cilvēki, kas viņus nesaprot.
Arī es agrāk nesapratu.
Nu, tagad es saprotu: ja cilvēks mīl suņus, ir jāmīl arī vilki,
jo gan suņiem, gan vilkiem ir jūtas.
Tagad es apjuku.
Paskaidrošu, kamēr brauksim.
Labi.
Elpo dziļi. Labi?
Atā, draugi!
- Atā! - Atā!
- Laimīgu ceļu! - Paldies.
Varbūt varam sākt suņu staidzināšanas biznesu?
Es tiešām gribu pavadīt vairāk laika ar suņiem.
Laba doma.
Bet, pirms tam es labprāt pavadītu mazliet vairāk laika ar dažiem suņu senčiem.
Vilki ir mīlīgi no attāluma.
Un kad necenšas apēst Mopšuku.
Zini, kas ir vēl mīlīgāks par šiem vilkiem?
Drīz viņi izraks midzeni, kur piedzims vilcēni.
Un tā radīsies jauns bars.
Vilcēni? Man viņi jāredz.
Tikai atceries: vilku mammas un tēti savus mazuļus ļoti sargā.
Kā jau es teicu: "Mīlīgi no attāluma."
Palīdziet glābt vilkus!
Atradu.
Varam no šī izveidot izkārtni mūsu suņu staidzināšanas biznesam.
Lieliski.
Ko tu dari?
Cenšos atrast vietu, kur darbojas Wi-Fi.
Tūlīt jāsākas mūsu sarunai ar doktoru Džonu Linelu.
To vilku zinātnieku? Varbūt viņam būs ieteikumi mūsu biznesam.
Atradu.
Tieši laikā.
Sveika, Džeina! Sveiks, Deivid!
Sveiki, doktor Džon!
Lūdzu, sauciet mani par Džonu.
Sveiki, Džon! Paldies, ka runāsiet ar mums par vilkiem.
Ar prieku. Man patīk parunāties par vilkiem.
Un suņiem.
Mēs sākam suņu staidzināšanas biznesu.
Jo Džeinai patīk staigāt un man patīk suņi.
Tas ir forši, jo suņiem ir daudz jākustas.
Tāpat kā viņu radiniekiem vilkiem.
Kā suņi ir radniecīgi ar vilkiem?
Suņi ir vilki.
Vilki, kas nekad nepieaug.
Kā jūs to domājat?
Suns visu mūžu uzvedas kā vilku mazulis.
Savvaļā vilcēns izaug par pieaugušu vilku.
Tas sāk censties izkonkurēt vecākos dzīvniekus barā.
Sunim tas nav jādara. Mēs viņu barojam, un viņš ar mums nekonkurē.
Suns paliek tajā jaukajā kucēna stadijā visu mūžu.
Vai ir vēl kāda līdzība?
Jā. Vilki sazinās tāpat suņi.
Tie luncina asti, kad ir priecīgi.
Saslej vai pieglauž ausis, kad ir priecīgi vai bēdīgi.
Rāda zobus, kad ir mazliet dusmīgi vai nobijušies.
Tie arī gaudo tāpat kā suņi.
Tā izglābām Mopšuku no suņiem.
Gaudošana mums palīdzēja vilku izpētē.
Ā, gaudošana. Proti, kaut kas tādā garā?
Būtībā mēs tā arī darījām.
Vai vilkiem ir jādzīvo savvaļā?
Lielisks jautājums, Džeina.
Vilkiem Eiropā nevajag dzīvot tieši savvaļā.
Tie spēj dzīvot lauksaimniecības zemēs un laukos, bieži vien ļoti tuvu cilvēkiem.
Tātad cilvēkiem pagalmos ir vilki?
Jā, bet ne visiem patīk, ka pagalmā ir vilki.
Mums jāpalīdz zemniekiem un ganiem,
un citiem lauku iedzīvotājiem iemācīties ar vilkiem sadzīvot.
Jāmāca zemniekiem, kā izmantot sargsuņus
un elektriskos žogus, lai dzīvnieki būtu drošībā.
Lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzība ir pirmais solis vilku aizsardzībā.
Kāpēc vilki ir svarīgi?
Mūsu planētai vajag dzīvniekus.
Vilki ir arī skaisti, un mums dzīvē vajag vairāk skaistuma.
Bet galvenais - viņiem ir tiesības pastāvēt.
Kas mēs esam, lai izlemtu, ka viņiem te nav jābūt?
Vilki tiešām ir skaisti.
Kā mēs varam palīdzēt?
Ir jālauž mīts par "lielo, ļauno vilku".
Jāparāda, ka vilku ģimenes un cilvēku ģimenes ir līdzīgas.
Viņi audzina bērnus, viņiem ir emocijas, un viņi ir indivīdi.
Palīdzot cilvēkiem iejusties vilka ādā,
mēs palīdzēsim cilvēkiem iejusties arī citu cilvēku ādā.
Tātad varam strādāt kopā, lai palīdzētu vilkiem?
Nuja. Un neviens cilvēks nav pārāk jauns, lai paustu savus uzskatus.
Tāpēc palūdziet, lai kāds pieaugušais palīdz uzrakstīt vēstuli pašvaldībai.
Un izsakiet savas bažas par attieksmi pret savvaļas dzīvniekiem.
Tā ir lieliska ideja.
Varam uzrunāt cilvēkus, ko satiksim, staidzinot suņus.
Un es lūgšu tētiem, lai palīdz uzrakstīt vēstuli.
- Paldies, Džon! - Nav par ko.
Vilku un visu savvaļas dzīvnieku nākotne
ir atkarīga no tādiem jauniešiem kā jūs, kam viņi rūp.
Vēlu veiksmi turpmākos piedzīvojumos!
Atā!
Nāc! Sakārtosim visu, lai varu pielikt Džona foto pie sienas.
DR. DŽONS LINELS CILVĒKU UN VILKU KONFLIKTA PĒTNIEKS
Uzņēmuma nosaukums varētu būt "Pasakainās pastaigas ar Deividu un Džeinu".
- Kāpēc tavs vārds pirmais? - Alfabētiskā kārtībā.
Jā, nu, bez vilku pētniecības tev šī ideja nebūtu ienākusi prātā.
Un to izdomāju es.
Taisnība. Tad varbūt "Pasakainās pastaigas ar diviem labākajiem draugiem"?
Sarunāts.
Tulkojusi Aija Apse