ДЖЕЙН
«Каніс люпус».
Вони мають бути десь тут.
Ні слідів. Ні жмутів шерсті. Ні ознак полювання.
Давай здамося. І поїдемо на цьому всюдиході в якесь тепле місце.
Не можна здаватися. Ми ж щойно почали.
Слід дізнатися, чому вовки виють.
Так, Сивий. Нащо вони це роблять?
Може, треба шукати не очима.
Краще покладатися на вуха.
Це правильно.
Чув?
Я надіявся, що це в моїй уяві.
Твоя правда, Сивий. Виття лунає звідти.
Джейн, а які шанси, що нас з'їдять вовки?
Вовки рідко нападають на людей. Це ми на них нападаємо.
Зокрема тому вони вимирають:
бо на них полюють мисливці й браконьєри, які їх не розуміють.
То вовк мене не з'їсть?
Це дуже малоймовірно.
Але ж не нульові шанси?
Зграя вовків! Як їх багато!
Ти – єдина з моїх знайомих радієш тим більше, що більша небезпека.
Такі радісні.
Глянь на хвости. Метляють ними, як собаки.
Це тому що собаки походять від вовків.
Собаки були вовками?
Так. Поки не стали жити з людьми. Давно-предавно.
Навіть пуделі?
Навіть пуделі.
Якби я міг завести вовка.
Хіба що ти допомагатимеш йому полювати на лося, оленя чи карибу.
Що?
Вовки живуть у зграях і все роблять разом.
Полюють. Сплять. Граються.
Вожаки – зазвичай батьки.
Вони головні, а решта має їх слухатися.
Прямо як у мене вдома.
Як же нам з'ясувати, чому вони виють?
Джейн.
Вони так спілкуються одне з одним?
Джейн.
-Чи з іншими зграями? -Джейн.
Яка гарна. Але чому вона сама-одна?
І мені цікаво. І чому ти думаєш, що це вона?
Вовчиці розумніші за вовків.
Вона з тої зграї?
Якщо так – чому вона пішла?
Мусимо з'ясувати.
Я думав, ми з'ясовуємо, чому вовки виють.
З'ясуймо й те, й те.
Що краще ми зрозуміємо вовків,
то більше допоможемо іншим не так сильно їх боятися.
-Ходімо. -Куди це ти?
Снігомобіль не проїде між деревами.
Доведеться йти пішки.
Перехід на снігоступи!
Може, я посиджу тут…
Он ще слід. І ще один.
Ходити в снігоступах важче, ніж я думав. Це не снігоступи, а сніголази.
Ти ходиш колами.
Ні.
Вона обходить нас колами.
Ти ж наче казала, що вовки не їдять людей.
Казала ж?
Паґслі.
Іди сюди.
Привіт, Джейн, Девіде.
-Привіт. -Вибачте йому.
Він вискакує, коли ми щось виносимо в коридор.
Правда ж, гарнюній утікачику? Так.
Таки гарний. Можна погладити?
Авжеж.
Ви переїжджаєте, м-ре Аббасі?
Ні. Це я переїжджаю.
Вчитимуся в коледжі в одному чудовому містечку.
Дуже близько до океану й далеко від батьків.
Обережніше, Садіє,
бо оселимося поряд і вступимо у твій коледж.
Правда ж, Професоре Паґслі?
Мама каже, що це прекрасний досвід.
Ти бачив мої бігові кросівки? Не можу знайти.
А малий Паґслі не згоден.
Думаю, він поїде за тобою в коледж.
Тату, я часто приїжджатиму.
Бо де ж мені прати речі?
Не треба мені казати. Скажи йому.
Глянь. Він невтішний.
Я часто приїжджатиму.
Обіцяю.
А тепер – ходімо збиратися.
Я щось придумала. Ходімо.
А ми саме досліджуємо пращурів Паґслі, каніс люпус.
Це, певно, наукова назва вовків.
Хочемо знати, чого вони виють,
і чому хтось іде зі зграї.
Можна, ми погуляємо з Паґслі? Це нам допоможе.
Як саме допоможе?
Оскільки собаки й вовки – родичі,
вивчаючи Паґслі, вони дізнаються більше про вовків.
-Так, Садіє. -Чудова ідея.
Скоро приїде мама на бусику.
Тому можете поки що погуляти з Паґслі –
так ми швидше спакуємо речі.
Отак.
-Дякую. -Ми добре про нього подбаємо.
Чому мене всі покинули?
Перше спостереження:
йому подобається все нюхати.
Він гавкає на все.
І пісяє на все.
А вовки теж так роблять?
Схоже, собаки виють, відколи були вовками.
Що це? Паґслі розмовляє зі швидкою?
Паґслі намагається вистежити якийсь вовк?
Це, певно, наша вовчиця. Але що вона каже?
«Ви-таю»?
Зрозуміла?
«Ви-таю». Типу, вию й вітаю.
Вовк виє десь за будинком. Біжимо.
Джейн, а нам точно треба йти на виття?
Пам'ятаєш, як на нас кинулася вовчиця?
Може, хотіла погратися? Будемо спостерігати з відстані.
Ти спостерігатимеш з відстані.
Сивий, підеш зі мною.
Ти ж мене захистиш? Так?
Ось наша вовчиця.
Чого вона чекає?
Вона думає, що Паґслі – теж вовк?
Вона що, кликала його?
Що це за звук?
Як воно блокується?
О, ні. Вовки зазвичай не нападають на людей, але нападають на псів.
-А вона не вважає його вовком? -Уже ні.
Паґслі, назад!
Тату, бачив мою щітку для волосся?
Чого ти тут сидиш?
Дивлюся, чи ми все зібрали.
Зубко.
Пам'ятаєш, коли ти її мені купив?
Я її для тебе виграв.
Той м'яч не сам у діжку скочив.
Я, певно, понад сто доларів на ту гру витратив.
Це Паґслі?
Ого. Паґслі її налякав.
У ньому більше вовчого, ніж ми думали.
Хто тут крутий хлопець? Ти. Так, ти.
Мабуть, вона думала, що Паґслі – вовк, і була здивована, що це не так.
Може, краще відвести Паґслі назад до м-ра Аббасі й Садії?
Але він допоміг нам зрозуміти, що вовче виття – розмова.
Так. Але потім налякав ту вовчицю.
Ми не дізнаємося, чому вона сама, якщо таке повториться.
Твоя правда. Відведу його назад.
Готовий до прогулянки, Паґслі?
Викликай, якщо щось побачиш.
Домовилися.
Мабуть, почали зносити речі Садії в бусик.
Придумав. Покажемо татам, як добре я про тебе дбаю.
Може, й мені дозволять завести песика.
Ходімо, цуцику.
-Вітаю, місіс Аббасі. -Привіт, Джейн.
Якщо побачиш Садію або мого чоловіка,
скажи, щоб поспішили з коробками.
-Скажу. -Чудово.
Бачив вовчицю?
Виття лунає з будинку?
Чекай, Сивий.
М-ре Аббасі, вас шукає місіс Аббасі.
-Ось де ти. -Що, люба?
Ми платимо за бус погодинно.
То ж – скоріше. Скоріше.
Бачиш її?
І я не бачу. Де ж вона ділася?
Це не та вовчиця, яку ми вистежуємо.
Цей вовк більший. Самець.
Певно, він теж пішов зі зграї.
Мабуть, вона відповідає йому.
І підходить ближче.
Сивий, думаю, ми нарешті отримаємо відповіді.
Пам'ятай: що миліший і вихованіший ти будеш,
то більші мої шанси завести свого пса.
Може, зараз не найкращий час знайомитися з моїми рідними.
Вовчиця!
Вони не просто розмовляють,
а розповідають одне одному, де вони.
Бо як ще вона знала б, що треба йти в підвал?
Радіють, що знайшли одне одного.
Може, вони пішли зі зграї, щоб знайти одне одного?
-Ні, Паґслі! -Паґслі!
Джейн, що нам робити?
Знайти його і врятувати від вовків.
-Побіжу за ними. -А ми оббіжимо з цього боку.
Добре.
Садіє.
Джейн.
Усе гаразд?
Та не дуже.
Паґслі викрутився з нашийника й утік від нас.
-Що? -І це не найгірше.
За ним, схоже, женуться двоє вовків, які хочуть його з'їсти.
Це погано. Але таке вже було.
Втеча. Не переслідування вовками.
-Пошукаймо його разом. Ходімо. -Добре.
-Паґслі. -Паґслі.
-Сюди, песику.
Паґслі.
Класна кролиця.
Її звати Зубка.
Вона в мене з дитинства. Тато подарував.
А в мене з дитинства Сивий. Мама подарувала.
Паґслі.
Чому ти сиділа на валізі?
Мабуть, лише зараз усвідомила, що мушу їхати.
Хіба ти цьому не рада?
Рада. Та водночас…
Я трохи боюся.
Чому?
Бо буду одна в новому місці, де я нікого не знаю.
Може, й вовчиця, яку я вистежую,
теж боїться бути сама.
А вовки можуть боятися?
-Паґслі ж чогось боїться? -Так.
Феєрверків, грому, сміттєвозів,
і щоразу лякається, як бачить себе в дзеркалі.
«Не можна жити з собакою
і не бачити, що у тварин є характер, розум і чуття».
Це слова Джейн Ґудолл.
Якщо почуття є в Паґслі, то і в інших тварин є.
Але чого боятися вовку?
Багато чого. Мисливців і браконьєрів. Вовків з інших зграй.
Вовки нападають на вовків?
Так. Одні нападають, якщо інші підходять до їхньої території.
Нелегко бути вовком. Еге?
Нелегко.
І людиною іноді бути нелегко.
Та якщо вовки можуть впоратися зі своїми проблемами…
То я можу пережити переїзд?
Маю стати сміливою, як вовчиця.
Не можна ж вічно жити з батьками.
Не можна вічно жити з батьками… Як та вовчиця!
Пошукаю Паґслі надворі.
А ти продовжуй шукати тут. Дякую за допомогу, Садіє.
Ти мені теж допомогла.
Паґслі.
Девіде!
Знайшла його?
Ні, але Садія допомогла з'ясувати, чому вовки йдуть зі зграї.
Вони не можуть вічно жити з батьками, як не може Садія.
Не розумію.
Пізніше поясню. Бо ще я зрозуміла, як нам знайти Паґслі.
Як?
Усе одно не розумію.
Не хвилюйся. Зрозумієш.
Он вони. І Паґслі там.
Тепер треба прогнати їх від нього.
Пам'ятаєш, про що ми домовилися. На «три». Раз, два, три.
Тікають!
Паґслі!
Паґслі, я тут.
Вибач, що загубив тебе.
І що тебе ледь не з'їли вовки.
Але таке більше ніколи-ніколи не повториться.
То вовки виють, і щоб знайти, і щоб налякати одне одного?
Я згадала, що вовки не люблять інших зграй на своїй території.
І виють разом, щоб інші вовки не підходили.
А що б ти робила, якби це не подіяло?
Хороше питання. Рада, що подіяло.
Час повертатися до зграї, Паґслі.
-Паґслі! Гей! Радий тебе бачити. -Оце так.
Паґслику, не можна тікати!
Вибачте, що дав йому втекти.
Нічого. Ви ж урятували його від вовків.
Поясню пізніше.
Я поясню зараз.
Ми зрозуміли, що вовче виття – це спілкування. І що вони йдуть
зі зграї, бо не можуть вічно жити з батьками, як і Садія.
Не можуть?
Не можуть. Їм потрібен простір, щоб стати особистістю.
Або вовком.
Саме так. Так і формуються зграї.
Але ж не треба в усьому наслідувати вовків, так?
Вовкам важче, ніж нам, покидати домівку.
-Чому? -Бо на них полюють. Мисливці,
браконьєри – ті, хто їх не розуміє.
Я не розумів і я.
А я тепер розумію, що як любиш собак, маєш любити й вовків.
Бо і в тих, і в тих є почуття.
Тепер я не розумію.
Поясню в дорозі.
Добре.
Дихай глибоко. Добре?
Бувайте.
-Бувайте. -Бувайте.
-Легкої дороги. -Дякую.
Джейн, може, почнемо бізнес з вигулу собак?
Дуже хочу проводити з ними більше часу.
Хороша ідея.
Та спершу я хочу провести трохи часу
з двома представниками пращурів собак.
Вовки гарні здалеку.
І коли не хочуть з'їсти Паґслі.
Знаєш, що миліше за дорослих вовків?
Вони скоро почнуть рити лігво, де народяться вовченята.
З них почнеться нова зграя.
Вовченята? Я мушу їх побачити.
Головне, пам'ятай: мама й тато вовки завзято їх захищатимуть.
Як я й казав, вони милі здаля.
ДЖЕЙН
Допоможіть урятувати вовків!
Знайшов.
Думав, ми з цього зробимо вивіску фірми з вигулу собак.
Чудово.
Що ти робиш?
Шукаю, де під'єднатися до Wi-Fi.
Мені от-от подзвонить доктор Джон Ліннелл.
Спец по вовках?
Може, дасть нам поради про новий бізнес.
Є.
Саме вчасно.
Привіт, Джейн, Девіде.
Привіт, докторе Джон.
Звіть мене просто «Джон».
Дякую, що погодилися розповісти нам про вовків.
Залюбки. Я люблю говорити з людьми про вовків.
І собак.
Ми заснували фірму з вигулу собак.
Бо Джейн любить гуляти, а я люблю собак.
Прекрасно. Бо собакам треба багато бігати.
Як і вовкам, їхнім диким родичам.
Як собаки споріднені з вовками?
Собаки – це вовки.
Вовки, які залишаються дітьми.
Як це?
Собака все життя поводиться, як вовченя.
У дикій природі вовченята виростають
і кидають виклик дорослішим членам зграї.
А собакам це не потрібно.
Ми годуємо їх, і вони ніколи не бунтують.
Вони залишаються милими цуценятами все своє життя.
А чим іще вони схожі?
Вони однаково спілкуються.
Метляють хвостами, коли щасливі.
Опускають і піднімають вуха, коли їм радісно чи сумно.
Показують зуби, коли злі чи налякані.
І виють вони однаково.
Так ми врятували Паґслі від вовків.
Виття допомогло нам з вовчим завданням.
Виття. Отаке?
Ми так і вили.
Вовкам треба жити на волі?
Чудове питання, Джейн.
Європейським вовкам не треба жити в дикій природі.
Вони можуть жити на фермах і біля сіл, дуже близько до людей.
То вовки живуть у людей на подвір'ях?
Так. Але не всім подобається таке сусідство.
Нам треба навчити фермерів, пастухів
та інших людей з сільської місцевості жити поряд з вовками.
Навчити фермерів використовувати вівчарок
та паркани під напругою, щоб захистити тварин.
Захист свійських тварин – перший крок до захисту вовків.
Чому вовки такі важливі?
Нашій планеті потрібні тварини.
А ще вовки гарні, і нам потрібно більше краси в житті.
Та найважливіше – вони мають право тут бути.
І хто ми такі, щоб казати, що їм тут не місце?
Вони таки гарні.
Як ми можемо допомогти?
Треба розвіяти міф про Великого злого вовка.
Розповідати про схожість людських і вовчих родин.
Вони виховують дітей, переживають емоції, і вони – особистості.
Якщо люди зможуть подивитися на світ очима вовка,
це допоможе їм дивитися на світ очима інших людей.
Ми можемо працювати разом, щоб допомогти вовкам?
Саме так. І не думайте, що ви замалі, щоб висловити почуття.
Попросіть дорослих допомогти вам написати листа місцевій владі.
І висловіть стурбованість ставленням до диких тварин.
Чудова ідея.
Почнемо говорити з людьми, яких побачимо на прогулянках.
А я попрошу татів допомогти написати листа.
-Дякуємо, Джоне! -Прошу.
Майбутнє вовків і всіх диких видів
залежить від того, як молодь, як-от ви, дбатиме про них.
Бажаю успіху в усіх ваших пригодах.
Бувайте.
Приберімо тут, щоб я почепила Джона на Стіну героїв.
ДОКТОР ДЖОН ЛІННЕЛЛ – ДОСЛІДНИК КОНФЛІКТІВ ЛЮДЕЙ І ВОВКІВ
Давай назвемо нашу фірму «Дикі прогулянки з Девідом і Джейн».
-Чому твоє ім'я перше? -За алфавітом.
Ти б сам такого не придумав без нашої вовчої місії.
Це моя ідея.
Так і є. Може, «Дикі прогулянки з двома найкращими друзями»?
Добре.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко